365 
meise og den fint byggede stilfærdige træløper, to fugleformer, hvis 
specialitet det er at rense stammer og grene for de insektarter, som 
har søkt skjul mellem barkens mange ridser og sprækker, og som vi 
derfor vil betegne med uttrykket „træstammespecialister“. 
Vi vil i det efterfølgende gjøre disse to smaafugle til gjenstand 
for en nærmere heiragtning, og vi vil begynde med den førstnævnte, 
spetmeisen eller nøddekvækken (Bitta europæa), den almindeligste og 
bedst kjendte av dem. 
Tar vi os en dag i den sene efterhøst en tur ut til et ældre skog- 
parti, helst med gamle sprukne stammer og gjerne med lidt blandet 
træbestand, vil det ikke vare længe, før vi blir opmerksom paa en liten 
graa fugl, ikke meget større end en meise, som paa hakkespetmaner 
klatrer omkring paa stammerne. I sit utseende minder den ikke saa 
litet om meiserne, og det muntre væsen og den rastløse livlighet har 
den ogsaa tilfælles med disse fugle. Men naar vi ser den behændig 
klatrende paa en træstamme med kroppen opreist og med det forholds¬ 
vis sterke neb hamrende mot barken, saa kunde vi nøesten ta den for 
en liten hakkespette. Det er ogsaa netop denne lighet med disse to 
ellers vidt adskilte fugletyper, som har skaffet denne lille fugl det 
navn, hvorunder den almindeligst er kjendt, og som svarer saa godt 
til den blanding av meisernes og hakkespetternes natur og levemaate, 
soms vi finder hos denne lille skabning. 
Mens hakkespetterne saagodtsom udelukkende søker sin næring 
paa og i træstammerne og derfor baade i sin kropsform og sin leve¬ 
maate viser os træstammespecialisten i sin mest ekstreme utvikling, 
betegner spetmeisen et mindre fremskredet stadium i denne utviklings¬ 
retning. Dens jagt paa stammerne gjælder kun insektarter, der 
holder sig utenpaa barken eller veden eller kun er delvis skjult under 
løsere bark eller vedlag. Til at trænge dypere ind til stammens indre 
og hente frem de mere skjultlevende træødelæggere strækker dens 
organutrustning ikke. Den henter ogsaa oftere sin næring paa helt 
andre steder og utnytter i langt høiere grad end dens navnefrænder, 
spetterne, skogens mangehaande frø og bærfrugter. Den er en klatre- 
fugl, som ikke tilhører klatrefuglenes avdeling, en sangfugletype, 
som morfologisk og biologisk viser en viss nærmelse til de egte klat¬ 
rere, men som ifølge sin organbygning dog er en egte sangfugl. 
Den sterke, noget sammentrykte kropsbygning skiller den let fra 
de typiske insekætere av sangfuglenes orden, og dens eiendommelige 
