33 
af dem bevæger sig igiennem Atmosphæren til Polaregnene, 
og der fortættes som lis- og Sneemasser. I Polarregionens 
korte Sommer smelter en meget stor Deel af disse og ven¬ 
der deels som Strømme af Ferskvand, deels som virkelige 
lisstrømme og lisøer tilbage til Havet, og derfra som polare 
Strømme henimod Æqvatoren, for at tilveiebringe den ved 
den overveiende Fordampning forstyrrede Ligevægt. 
Jeg har allerede nyligt anført, at den ualmindeligt store 
Saltstyrke, som det nordlige Atlanterhav viser, naar man 
sammenligner det med den sydlige Deel af dette Ilav, skyl¬ 
des Golfstrømmen. Dette vil blive tydeligere, naar vi følge 
denne mærkværdige Havstrøm i dens hele Udstrækning og 
sammenligne dens Saltstyrke paa de forskiellige Steder. 
Som Æqvatorialstrøm lade Kortene den begynde paa Afrikas 
Vestkyst, hvor den vandrige Kongo eller Zaire har sit Udløb, 
og bevæge sig imod Nord i Beninbugten, hvor den modtager 
Nigerflodens Vandmasse. Fra den vestlige Deel af Benin¬ 
bugten har jeg bestemt en Prøves Saltmængde til 34,382 p. m. 
Følge vi nu Æqvatorlinien, saa finde vi 3 Iagttagelser mellem 
25° og 35° V. L. med Saltstyrker af 35,731 p. m., 35,695 
p. m. og 36,084 p. m., altsaa en meget betydelig Forøgelse 
af Saltstyrken, aabenbart foranlediget ved Fordampningen 
under Æqvatorialegnenes Varme. 15° sydligere end Æqva¬ 
toren have vi en Saltstyrke af 37,155 p. m., og 12°—14° 
nordligere end Æqvatoren, omtrent 10 Længdegrader uden¬ 
for den afrikanske Kyst, hvor Senegal og Gambia udsende 
deres Vand, have vi 36,195 p. m. og 35,941 p. m. Æqva- 
torialstrømmen flyder altsaa over Atlanterhavet med en 
noget ringere Styrke end baade nordlig og sydlig fra sit 
Løb, en Eiendommelighed, der aabenbart hidrører fra den 
Masse Ferskvand, som de store afrikanske Floder føre ud i 
Beninbugten, og Æqvatorialstrømmen fremtræder som en 
3 
