46 
Vi gaae nu over til Kalken. Dens Middelforhold til 
Chloret i det store Verdenshav, dette Udtryk taget i den 
Betydning, som jeg nyligt har forklaret ved at omtale Svovl¬ 
syren, er 2,95. Den Iagttagelse, der har givet den største 
Kalkmængde, 3,85, er anstillet med en Prøve, som Capitain 
Irminger har optaget ved Tocorady i Guineabugten, 1 Miil 
fra Landet. Den er sikkert rigtig, men kan kun giælde som 
et Beviis for den store Indflydelse, som Landets Nærhed har 
til at forøge Kalkmængden i Søvandet. Den mindste iagt¬ 
tagne Kalkmængde er 2,15 : 100 Chlor i en Prøve, optagen 
af Admir. v. Dockum imellem St. Croix og St. Thomas. Om 
denne meget ringe Kalkmængde hidrører fra en Indvirkning 
af Koraldyrene paa Søvandet, eller om den beroer paa en 
Feiltagelse, tor jeg nu ikke afgiøre. Regionernes Maximum- 
forhold imellem Kalk og Chlor findes med 3,16 i den 16de 
Region ved den antarctiske lisbarriere, som kun beroer paa 
en eneste Iagttagelse, hvis Kalkmængde bliver usikker, fordi 
det analyserede Vand var, da det blev optaget, fuldt af 
Smaadyr, der muligen kan have forøget Vandets normale 
Kalkmængde. Næstefter dette er den Region, der indeholder 
Maximum af Kalken, den mellemste Deel af det nordlige 
Atlanterhav, min anden Region. Dets Forhold er 3,07 til 
100 Chlor. Det mindste Kalkforhold viser min 4de Region, 
Davisstrædet og Baffinsbugten, med 2,80. 
Vi gaae nu over til Magnesia. Middelforholdet imellem 
Chlor og Magnesia er som 100 : 11,08; Regionernes Maxi¬ 
mum er 11,28: 100 Chlor, som giælder for min 4de Region 
eller Davisstrædet og Baffinsbugten; Regionernes Minimum 
er 10,96: 100 Chlor, som giælder for Atlanterhavet imellem 
Æqvator og 30° S. Br., som udgiør min 10de Region. 
Betragter man disse Talforhold noget nærmere, bliver det 
indlysende, at Forholdet imellem Søvandets faste Bestanddele 
