65 
at af Skallens to Stykker det flade bliver det høire, det 
hvælvede det venstre. 
Enhver Østers frembringer aarligt mellem 1 og 2 Millio¬ 
ner Æg, og disse udruges inden i Moderlegemet. Dette skeer 
navnlig i Sommermaanederne, og Østers siges da at være 
mælkede, fordi den store Vrimmel af det spæde Afkom fra 
først af giver den omgivende Vædske en mælket Farve, 
senere dog snarere en graa eller endog sortladen. Hver 
enkelt af de spæde Østers lader sig neppe skielne uden 
giennem en Lupe, da den kun er omtrent j 1 ^'" i Giennem- 
snit; men under Mikroskopet tage de sig ud som runde 
Kugler med en Krands af fimrende Traade, ved hvis Hielp de 
svinge livligt omkring. Naar de træde ud fra Moderdyret, 
have de allerede faaet en tynd Skal, og det er altid med 
den venstre, altsaa den, der senere bliver mere hvælvet, 
hvormed de sætte sig fast. Dette kan man let overbevise 
sig om, da det altid er paa denne, nærmest ved Laasen, at 
man senere hen endnu kan finde det Sneglehuus, den Steen 
eller Sporet af det haarde Legeme overhovedet, hvorpaa den 
har siddet, eller endnu sidder fastheftet. Allerede heraf kan 
man slutte, at Fastheftelsen ingenlunde skeer reent paa maa 
og faa, men dette skiønnes endvidere deraf, at Østers aldrig 
findes heftede til levende Planter eller andre bløde Legemer, 
og at de paa Riisknipperne altid fortrinsviis sætte sig paa 
de noget større Grene. Allermindst maa man tænke sig, at 
disse Smaaøsters, ved at forlade Moderdyrets Skal, falde 
lige ned ad Havbunden til. I Reglen søge de tvertimod et 
høiere liggende Legeme, sætte sig paa dettes nedadvendte 
Flader, hvorfor ogsaa de Riisknipper, hvorpaa man søger 
at fange Østersynglen, helst maae holdes svævende oven¬ 
over Moderdyrene. De Østers, der ligge frit paa Havets 
Rund, og dette er Tilfældet med de fleste, vende ogsaa 
5 
