67 
ofte kunne være »mælkede» i den Grad, at vist neppe Nogen 
kunde have Lyst at spise dem. 
Bestemmelsen af en Østers’s Alder hiiver imidlertid 
allerede i det andet og tredie Aar og endnu langt mere i 
de paafølgende temmeligt vanskelig paa Grund af, at Væxten 
skeer i forskiellige Retninger, alt efter de forskiellige For¬ 
hold, hvorunder den lever. 
Man kiender den almindeligt giældende Regel, at hvert 
Organ uddannes i Overeensstemmelse med sin Anvendelse 
i Organismens Tieneste. Jo mere en Østers trænger til den 
Beskyttelse, som Skallen yder, des stærkere vil det Organ 
uddannes, hvorfra Skallen henter sit Dannelsesstof, des større 
og tykkere bliver altsaa »Kappen«, der udgiør det Meste af 
»Skiægget«, des større og tykkere bliver selve Skallen; og 
jo større og tykkere Skallen bliver, des kraftigere uddannes 
samtidigt den Muskel, der skal holde den lukket, det vil sige 
»Stolen«. Paa den anden Side, jo mere Føde Dyret optager, 
des større blive Fordøielsesredskaberne, des tykkere navnlig 
Leveren; jo mindre det derfor behøver at anstrenge sig i 
Kamp for sin Selvvedligeholdelse, des federe bliver det, og 
Fedtet ansamles her fortrinsviis i Leveren. 
Ved denne Indflydelse, som Livsforholdene have paa 
Dyrets Væxt, bliver det, som nys anført, temmelig vanskeligt, 
af Organernes og navnlig af Skallens Størrelse at bestemme 
Dyrets Alder, og ved de ret gamle Østers maa man især 
holde sig til den Erfaring, man vil have giort, at en Østers 
ikke bliver ældre end 10—12 Aar. Veed man, at en tre- 
aarig Østers er omtrent 2^ Tomme i Giennemsnit, og at de 
største Østers, man træffer paa, kunne være 5 Tommer, og 
antager man derhos, at den i det Hele taget voxer nogen¬ 
lunde jevnt under hele sit Liv, saa lader sig deraf danne 
i det mindste et omtrentligt Skiøn. 
5* 
