69 
Væxt maa rette sig efter alle disse paatrængende Giæster, 
og det saavel i Henseende til Formen som til Tykkelsen, 
men et saadant Forbrug af Dyrets Næringsstoffer kan ikke 
skee uden paa Bekostning af dets øvrige Organers Udvikling 
og navnlig af Fedtansamlingen i Leveren. Belemres Dyret 
i altfor høi en Grad af disse Giæster, saa hindres det endog 
tilsidst i at bevæge sine Skaller og bukker under for den 
tunge Vægt. Dog mangen Giæst er ikke der alene for at 
tage Fæste. Der gives nogle blandt dem, som reent ud 
lægge an paa at nære sig paa dets Bekostning. Ved de 
franske Kyster er der især en Snegl, Murex erinaceus, som 
sætter sig paa Østersskallen for med sin lange tynde Tunge 
at giennembore den og udsuge Dyret. Iblandt de tomme 
Skaller, der ikke sielden findes paa Bankerne, kiender man 
let, om Dyret er bukket under for en saadan Fiende, idet 
Skallen i saa Fald bærer samme Mærke som en ormstukken 
Nød. Ved mit Besøg paa Bankerne i Arcachonbugten, S. 
for Bordeaux, traf jeg ikke blot en Mængde deslige snegle- 
stukne Østers, men jeg greb ogsaa en halv Snees af des¬ 
lige Snegle paa fersk Gierning, og saae dem hurtigt 
trække den lange Tunge tilbage, saasnart jeg tog dem fat. 
I et Tilfælde sad paa den angrebne Østers endnu 3 andre 
mindre, men tomme Skaller, der alle bare Mærket af at være 
faldne forud for Sneglens Graadighed. 
Østersskallerne bære altsaa Vidne om Østerslivet i det 
Hele og om de mange forskiellige ydre Forhold, hvori det 
har bestaaet. Men derved bære de tillige Mærket om, hvor¬ 
vidt det friskfangne Dyr har egnet sig til det Brug, Menne¬ 
sket giør af dem, nemlig — som vi alle vide — at tiene 
til en Lækkerspise. Af en Østers ere alle de bløde Dele 
spiselige, men det er dog kun den saakaldte »Fisk«, der 
fortiener Navn af Lækkerspise; Stolen vrages af de egentlige 
