74 
14 Dage efter at være optagne af Vandet. Dertil skulle de 
afrettes efter de samme Regler, hvorefter al Afrettelse af 
Dyr gaaer for sig i Almindelighed. I Havet pleier enhver 
Østers at lade sin Skal staae ligesom paa Klem; kun ved 
en eller anden indtrædende Fare kniber den den tæt sam¬ 
men. Ved første Gang at optages af Havet, kiender den- 
endnu ikke den Fare, der følger med at aabne Skallen, naar 
det indesluttede Vand løber ud. I Opbevarelses- eller Op¬ 
fostringsparkerne ved Stranden lære Østerserne at holde sig 
tætlukkede under hver Ebbe; men ved Courceules lader man 
dem lidt efter lidt ligge stedse længere tørre, indtil de om¬ 
sider ere bievne vante til at holde sig lukkede i over 14 
Dage, og, skiøndt naturligviis ikke blivende mere fede i 
denne Tid, skulle de dog deri vinde saa kiendeligt i Velsmag, 
at Østersudsælgerne gierne giemme dem, indtil disse 14 Dage 
ere forløbne. Afgiort synes det at være, at Søvandet inden i 
Skallen midlertidigt antager endeel af den eiendommelige 
Østerssmag. 
Stiller man en Østers, der bar tilbragt bele sit Liv paa 
en af Normandiets Banker, ved Siden af en, der er tagen 
derfra, medens den endnu var ganske ung, .og derpaa bar 
ligget først et Aars Tid paa Stranden ved St. Wast, derpaa 
et Par Aar i en Park, f. Ex. ved Courceules, saa kommer 
man næsten uvilkaarligt til at følge Franskmændenes Exempel 
og kalde hiin en »vild« , denne en velopdragen Østers. At 
hiin, som allerede ovenfor anført, ikke let taales ved et fransk 
Maaltid, kommer visseligt især deraf, at den er mager og 
mindre velsmagende end den, der i Parkerne altid uforstyrret 
bar kunnet glæde sig ved rigelig Føde, men det kommer 
for en stor Deel ogsaa deraf, at til det fiintdækkede Bord, 
hvorpaa alle Glas og Tallerkener maae have samme elegante 
Snit, alle være ikke blot propre, men ogsaa hele og ubeskaarne, 
