85 
Emellertid vann denna, sålunda en gång väckta miss¬ 
tanka en sådan betydenhet, att man ansåg lämpligt genom 
dåvarande Svenska ministern i Paris, Päron Gedda, inhemta 
underrättelse om förhållanderna af ett der lefvande ögon¬ 
vittne, franske Ingeniör-Öfversten Maigret, som hade ledt 
belägringsarbetena vid Frederikssten. Denne person var ett 
i alla afseenden godt och pålitligt vitne, helst han i det 
ögonblick det dödande skottet träffade, stod nere i den gamla 
löpgrafven, omedelbart bakom och nedanför konungen, som 
krupit upp på sluttningen inanför bröstvärnet. »J éstois au 
dessous de luy ayant la teste entre les deux talons de ses 
hottes« — skrifver han sjelf i sitt svar till den Svenska 
ministern. Af den framställning om katastrofen d. 30. 
November 1718, som 5 år derefter (i December 1723) 
lemuades af ögonvittnet Maigret — ett ögonvittne, till 
hvilket man vädjat, och hvars trovärdighet ingen ifrågasatt 
— framgå klarligen följande förhållanden, nemligen: 
att konungen, nu som altid, beständigt blottställde sig 
för kanon- och muskötelden från fästningen; 
att skottet träffade venstra sidan af hufvudet; 
att han dog ögonblickligt; samt sluteligen, 
att kulan gjort så stort hål, att Maigret ansåg henne 
icke kunnat vara skjuten ur handvapen. 
På ögonvittnens (officerares vid belägringsarméen, bland 
h vilka särskild t namngifves Adjutanten Marchetti) berättelse 
stöder sig äfven de la Mottraye’s skildring af konungens 
död. Man finner här i hufvudsaken samma uppgifter som 
hos Maigret: konungens för den starka elden från fästningen 
exponerade ställning; — träffen på venstra sidan; — skott¬ 
hålets storlek, hvartill ytterligare kommer den högst sanno¬ 
lika uppgiften om skottets inverkan på ögonens ställning, 
nemligen att det venstra ögat var tryckt in i hufvudet; det 
