SG 
högra deremot nästan utträngdt. De la Mottraye’s 
berättelse förtjenar stort afseende dels såsom grundad på 
ögonvittnens uppgifter för en ansedd, trovärdig och dertill 
passionfri referent, dels derföre att hans skildring efter all 
sannolikhet innehåller en exposé af huru förhållandet be¬ 
traktades och antogs i den svenska hufvudstadens högre och 
väl underrättade kretsar under första åren efter konungens 
död. Den eger äfven ett stort värde genom sina många och 
vigtiga öfverensstämmelser med ögonvittnens berättelser, 
hvilka den i vissa punkter bekräftar, i andra fullständiggör, 
om den ock i några mindre vigtiga skiljer sig från dem. 
År 1731 utkom Voltaire’s »Uistoire de Charles XII;« 
— ett verk, som på goda skäl blifvit mera begagnadt såsom 
en fransysk läsbok, i och för språkets skull, än såsom en 
historisk källa. Oaktadt sin stora brist på historisk tillför¬ 
litlighet kan emellertid detta arbete, just tillfölje af den 
ofantliga spridning detsamma inom hela den civiliserade 
verlden vunnit, sägas hittills hafva varit den hufvudsakligaste 
källan för den stora allmänhetens kännedom om Carl XII — 
hans karakter och bedrifter, hans lefnad och död. Den 
framställning af sistnämnda tilldragelse deruti förekommer, 
stöder sig på samtal med Sicre, som dock, enligt säkra 
uppgifter, ej var närvarande vid tillfället, då konungen föll, 
sålunda ej sjelf såg konungen falla, och först tillkom sedan 
liket var neddraget från sluttningen innanför bröstvärnet och 
lagdt på båren för att bortbäras. Ilans uppgifter om vissa 
förhållanden, såsom kroppens och armarnes ställning i döds¬ 
ögonblicket och närmast derefter, medan liket ännu låg 
orördt på platsen der konungen befann sig, då han träffades, 
kunna följakteligen redan i och för sig icke tillerkännas 
samma bevisande kraft som ett ögonvittnes; — och detta 
så mycket mindre som vi ej ega dem omedelbart af Sicre 
