89 
träffades af det dödande skottet, hafva vandt venstra sidan 
mot fästningen, den högra mot eget läger. Ådagalade der- 
före besigtningen, att projektilen ingått på högra sidan, så 
ansåg man följakteligen dermed bevisadt, att konungen skjutits 
af någon bland sitt eget folk, eller med andra ord blifvit 
lönrnördad. Det är hufvudsakligen med hänsyn till denna 
punkt som den nämnda, oriktiga uppgiften i 1746 års be- 
sigtning verkat vilseledande och mest skadligt. Det synes 
nemligen som om det af ögonvittnen uppgifna, och genom 
1859 års undersökning bekräftade förhållandet, att den 
dödande projektilen gått in på venstra sidan och ut på den 
högra genom 1746 års besigtningsmans visserligen till formen 
positiva men till innehållet, såsom jag förut visat, grundlösa 
påstående af motsatsen, blifvit derefter ansedt såsom bevisadt 
falskt. Härigenom har misstanken om lönmord underhållits 
och ytterligare styrkts, aldenstund man då och intill sednaste 
tider förutsatt och antagit såsom afgjordt, alt öendeskott, 
eller skott från fästningen, endast kunde träffa konungens 
venstra sida. Man har helt nyligen företagit en noggran 
undersökning af trakten, der belägringsarbetena då pågingo, 
och genom, med ledning af flera äldre kartor ock ritningar, 
verkställde uppgräfningar af en del af de gamla löpgrafvarne, 
kommit till visshet om den punkt, der konungen, enligt 
ögonvittnens berättelse, befann sig, då han fick banesåret, 
och der innan kort en minnesvård, rest af svenska arméen 
öfver den fallne hjelten, kommer att invigas. Tager man i 
betraktande denna punkts belägenhet i förhållande till fäst¬ 
ningen och dess utanverk, så är det obestridligt, att konungen 
kunde träffas af ett skott från fästningen likaväl på högra 
som venstra sidan; — såvida icke hans hufvud för tillfället 
var underkastadt något onaturligt tvång, som hindrade det 
alt fritt vändas åt hvad håll han behagade. Hvarje rimlig 
