90 
anledning till antagande af något dylikt saknas emellertid 
aldeles. Denna omständighet är af stor vigt att fasthålla; 
och dess utredande till full visshet utgör ett af de vigtigaste 
bidragen till besvarandet af frågan om lönmord egt rum 
eller ej. 
Långt innan detta förhållande blifvit kändt, och medan 
ännu det ena lönmordsryktet efter det andra utspreds — 
rykten, hvilka 1746 års ytliga besigtning snarare gåfvo ökadt 
stöd — lefde inom Sverige ett bortglömdt ögonvittne till 
konungens fall, och hvilket omedelbart derefter haft närmaste 
omsorgen om den stupade hjelten. Denne person var d. v. 
Löjtnanten vid fortifikationen, sedermera Öfversten H. W. Carl- 
berg. Hans berättelse, hvars skrifteliga affattande, på åtskil- 
liges anmodan, sannolikt daterar sig från åren 1768—1770, 
utgör det vigtigaste, hittills kända dokument rörande omstän¬ 
digheterna vid Carl Xlfs död; icke blott derföre, att deri 
x 
utförligast skildras allt hvad som tilldrog sig den vigtiga 
aftonen, utan ock af det skäl, att den stöder och stödes af 
ail t livad som au t entik t och opartiskt från den tiden och 
från skiljda håll berättas, samt derföre, att den är utgången 
från en trovärdig, i handlingen deltagande, djupt intresserad 
och dertill intelligent person, som väl visar sig känna, men 
icke kunna förvillas af under tidens lopp uppkomna irriga 
föreställningar. Uti allt det hufvudsakliga öfverensstämma 
Carlberg’s uppgifter fullkomligt med Maigret's. Carl- 
berg berättar, att den natten »var ett öfvermåttan träffligt 
skjutande utur kanoner och handgevär«; — att Konungen 
låg på tranchéens inre talud eller dosering med hufvudet 
öfver kronan af bröstvärnet exponerad för elden; — att 
knappt en half fjerdedels timme efter det han (Carlberg) 
stått ibland de 8—10 officerare, som voro neder uti appro- 
chen, nära intill och framför Hans Majtrs fötter, »träffade 
