93 
31 Augusti 1859. Den förrättades af framlidne Professor 
Anders Retzius, Lifmedicus Vincent Lundberg och 
mig. Desigtningen ådagalade, att uppgifterna uti 1746 års 
undersökningsprotokoll om såväl skadornas i hufvudskåls- 
benen dimensioner som skottets rigtning äro dels ofullstän¬ 
diga dels oriktiga, hvilket tydligen berott derpå, att under¬ 
sökningen verkställts utan att hudbetäckningarne förut blifvit 
öppnade, såsom nu skedde, och hvarigenom det endast blef 
möjligt att fullständigt öfverse skadan i hela dess uttsträckning 
och riktigt bedömma beskaffenheten af densamma. Resul¬ 
tatet af denna sista besigtning blef, att konungens hufvud 
träffats af en från längre håll afskjuten projektil, sannolikast 
en musköt- eller karteschkula, hvilken gått in genom venstra 
tinningen, strax utanför yttre ögonvinkelen, passerat genom 
hufvudet något snedt bakåt och nedåt, hvarvid den sönder¬ 
splittrat största delen af hufvudskålens botten, derpå utgått 
genom högra tinningen i närheten af örat, samt sålunda 
vållat en ögonblicklig död. Sammanställer man dessa för¬ 
hållanden med de yttre omständigheter, under hvilka, enligt 
ögonvittnens öfverensstämmande berättelser, konungens död 
inträffade, så framgår deraf tydligen, att hvarje rimlig grund 
för antagandet af ett lönmord saknas. Den sednast före¬ 
tagna undersökningen ledde sålunda till samma resultat i 
hufvudfrågan som det, hvartill Paludan-Muller kommit, 
och bekräftade ytterligare sanningsenligheten af Maigret’s 
och Carlberg’s berättelser om förloppet. 
Om man sammanfattar alla de upplysningar, som genom 
sednast verkställda besigtning vunnits i denna sak, och jemför 
dem med livad förut är såsom visst och säkert kändt, så 
torde man rörande Carl XII:s dödssätt få anse såsom ådaga- 
laggdt följande. 
