100 
kunde undvære Hielp af Kniv og krum Tang, og den Feil: 
alene at kunne fatte Tanden fra den indvendige Side, samt 
ikke vel at kunne undvære en Nabotand til Støttepunkt, efter 
hans Mening alt for et halvt Seculum siden uddød overalt i 
Verden, uden i Danmark. 
Nøglens giennemgaaende Feil: at tilføie et større eller 
mindre knust Saar, dens Uanvendelighed paa Visdomstæn¬ 
derne og Usikkerhed ved molares minores, havde tidligt 
fremkaldt Forsøg paa at danne Instrumenter, som bødede 
paa disse Mangler; disse Forsøg havde først i Amerika, siden 
i England udviklet et heelt nyt System af Instrumenter, hvis 
Hovedtræk vare: Tangform, Virkning ved Haandkraft uden 
Hypomochleon, Næbet nøjagtigt dannet efter collum af den 
Tand, som Tangen er bestemt til, samt saa skarpt, at det 
med eet Tryk skiærer sig mellem Tand og Tandkiød lige til 
Alveolus, Skaftet langt, stærkt og bøiet i forskiellige Vinkler, 
for at undgaae Collision med den modstaaende Kiæbe, lige¬ 
som hele Haandtaget nøiagtigt er formet efter det Indven¬ 
dige af den omsluttende Ilaand. Til Tænder, som paa 
Grund af den i længere Tid manglende Krone ere saa langt 
udbævede af Alveolus, at endeel af Rødderne er blottet, 
havdes Tænger, hvis Næb med en Spids fra een eller begge 
Sider greb ind mellem Rødderne og dannede sig Hypomoch¬ 
leon paa selve Alveolus. For Tandlæger havde disse Instru¬ 
menter i Amerika og England skabt en ny Æra og vilde vist 
efterhaanden giøre det Samme overalt. 
For practiserende Læger vilde det vel for det Første 
være for kostbart at anskaffe det complette Apparat, og de 
maatte da nøies med at anskaffe de meest nødvendige, nem¬ 
lig een Tang til de øverste og een til de underste Visdoms¬ 
tænder, een til de 4 smaae molares oppe og een til de 4 nede 
i Munden, og til de øvrige Kindtænder vedblive med Nøglen; 
