122 
at de fødte Børn skulde være Prøven, saaledes, at om de 
Syphiliserede fødte sunde Børn, da var Theorien (Syphilisa- 
tion .giennem Absorption) rigtig, i modsat Fald ei. Overfor 
disse Paastande og Yttringer stiller sig i første Række det 
Spørgsmaal: Hvilken sikker Maalestok, hvilket Tegn har man 
som Syphilisator paa en. grundig og fuldendt Cuur? Hvad 
den omtalte Uimodtagelighed af Huden for Virkningen af 
Materie paa Lancetspidsen angaaer, da forholder den sig 
meget forskiellig. Den indtræder hos En tidligere , hos en 
Anden senere; den kan synes formindsket, men kommer 
igien; den afhænger af Materiens Styrke, saa at Immuniteten 
aldrig kan kaldes absolut, og mindst, om man vil anvende 
Materien vedholdende. Med Hensyn til Uimodtagelighedens 
Forhold til de secundære Affectioners Forsvinden (i de mere 
dybe Affectioner er nemlig Chankrisationen af liden Nytte) 
er der heller intet sikkert at holde sig til; thi efter de 
trykte Beretninger, hvilke jeg ikke bestrider Paalideligheden 
af i nogen Henseende, forsvinde de ydre Sympomer ofte, 
forinden Huden er immun, hos andre først efter endt Cuur, 
og hos nogle komme nye Phænomener, som ofte igien for¬ 
svinde, uagtet ingen Immunitet engang er opnaaet. Ligesom 
Tilfældet har været i Paris, bar det ogsaa hændt Overlæge 
Danielssen i Bergen, at han syphiliserede et Individ et lieelt 
Aar, uden at vinde nogen Hudimmunitet, og i dette Tilfælde 
kunde Sagen ei opgiøres, paa den Maade, at man tilskrev 
den vedvarende Modtagelighed den Omstændighed, at Saarene 
destrueredes. Enkelte Læger lægge derfor nu intet videre 
Værd paa nogen formeentlig Immunitet, og senest har en 
af Lægerne i Marseille, Dr. Melchior Robert, kun forsøgt 
Indpodning med et begrændset Antal Stik (36), hvilket han 
ei kalder Syphilisation, men tilskriver Virkningen af en depu- 
ratorisk specifik Elimination, — en Mening forresten, der 
