142 
Til denne Anskuelse knyttede sig en mere eller mindre 
klart tænkt og udtalt Antagelse af en materiel Transport af 
»Sygdomsstoffer« (dette Ord taget i sin vidtløftigste Betyd 
ning) fra Sted til andet, men tillige Antagelsen af en vis 
sympathisk Forbindelse imellem de respective Organer, der 
giorde det ene mere skikket end det andet til at blive Syg¬ 
dommens nye Sæde. En Indskrænkning leed Begrebet, da 
man almindeligt definerede Metastasen som en ufuldstæn¬ 
dig (gunstig eller ugunstig) Kr i sis, ved hvilken de skade¬ 
lige Stoffer føres til enkelte Dele af Legemet selv (crisis 
translatoria), i Stedet for at føres ud af det (crisis excretoria). 
Iblandt de Mange, som hyldede denne Anskuelse, nævner 
jeg vor Ole Worm, Boerhave og Gaub i Leyden, og 
blandt de Nyere Professor Schultz i Berlin, som i sin 
1844 udkomne: »Lehrbuch der allgemeinen Krankheitslehre« 
betegner Metastaserne som: »Metamorphosen, oder vielmehr 
Verirrungen der Krankheitsmauser«; herved erindres, at han 
kalder den regressive Metamorphoses Producter » Mauser «, 
som da i pathologiske Tilstande blive det, som vi almindeligt 
kalde kritiske Udtømmelser. 
Men det er ikke undgaaet nøiagtige Forskeres Opmærk¬ 
somhed, at disse saakaldte »translatoriske Kriser« ingen¬ 
lunde svarede til den dem tillagte Betydning, idet de jevn- 
ligt fandt Sted uden at have nogensomhelst afgiørende 
Indflydelse paa den primære Sygdoms Udfald. Det er derfor 
let at indsee, hvorfor man, uden at benegte Muligheden af, 
at en Metastase under visse Omstændigheder kunde være 
gavnlig, under andre skadelig, forlod Krisens Begreb som 
det, i hvilket Metastasens skulde indoptages, og gik tilbage 
til den ældre nys anførte Betragtningsmaade. 
Jeg gaaer nu over til en nærmere Drøftelse af, hvad der 
hyppigt, men ifølge en nu almindeligt anerkiendt Feil tagel s e 
