180 
förklaring öfver det hos Berard (Cours de Physiol. Paris, 
1849, T. II. p. 247) nämnda, af Fysiologerna ännu icke 
förklarade factum, att man kan äta en dag t. ex. körsbär, 
andra dagen rostbiff o. s. v., derpå komma i kräkning, 
samt uppkräka, icke det sist förtärda, utan det, som först 
passerat ned i magen, nemligen i detta fall körsbären och 
detta ända till 48 timmar efter sedan ämnena kommit in i 
ventrikeln; erinrar man sig nu den ofvan nämnda lokula- 
mentbildningen, så har man häröfver en enkel förklaring: 
den först förtärda födan kan hafva legat insnörad i någon 
poche och uppkommer mer eller mindre oförändrad, då den 
dem hopsnörande nedre portionen af Fibræ obliqvæ tvingas 
att relacheras. Om lokulamenterna öppna sig åt Cardia, 
eller Pylorus, beror väl på nervsystemet. 
Gemenligen uppgifves i läroböckerna functionen af Fibræ 
obliqvæ vara, att drifva contenta åt Fundus; om man äfven 
medgifver, att detta muskellager bärtill något kan bidraga, 
torde dock dess ofvan angifna functioner vara de hufvud- 
sakliga. Att tillskrifva detta muskellager motus peristalticus, 
som Bock gör (Handb. d. Anat. d. Menschen 1849 1 B. p. 
691), kan ej gerna vara rätt, ty motus peristalticus A- anti- 
peristalticus förestås väl hufvudsakligen af ventrikelns Fibræ 
circulares. Huru Fibræ obliqvæ äro beskaffade i ventriklar 
hos idisslande menniskor, är icke kändt; de enda anatomiska 
facta i detta afseende torde vara den Arnoldska utvidgningen 
på Oesophagus (Enligt Luschka icke = Antrum Cardiæ) 
ofvan Hiatus oesophageus i Diaphragma, med någon muskel- 
hypertrofie samt, liksom hos idisslande djuren, förstoring af 
inre grenen af nervus accessorius Willisii (Fr. Arnold, Unter- 
suchungen im Gebiete der Anat. u. Physiol. 1 B. p. 211). 
A i finna således att ventrikeln är ett organ, mägtigt af 
ganska sammansatta rörelser; den är då ingalunda blott en 
