186 
hela utvekling aldrig fri cellbildning, utan endast celldelning 
förekommer. Förnämligast Virchow’s glänsande upptäckter 
och noggranna undersökningar ledde till samma resultat 
rörande nybildningarne inom den fullt utbildade organismen, 
och Virchow framställde först mera bestämdt den satsen: 
omnis cellula e cellula; en sats, som väl snart kommer 
att inom vetenskapen stå lika fast som den: omne vivum 
ex ovo. Hvad som i väsendlig mån bidrog att befästa tron 
pä den fria cellbildningen var, att man, så länge man ej 
kände tillvaron af de öfverallt i bindeväfven befintliga cellu¬ 
lära elementerna, hade svårt att utan den förklara sig upp¬ 
komsten af den enorma mängd nya celler, hvilka t. ex. vid 
bildningen af vahr og vissa former af cancer så hastigt 
uppträda. Med Virchow's upptäckt af bindväfskropparne 
ramlade emellertid äfven detta stöd för den fria cellbild¬ 
ningen, och källan för de pathologiska nybildningarne var 
funnen. Det lyckades äfven efter hand att direkt observera 
utvecklingen ur de förra af de cellulära elementerna i de 
sednare. Dermed var äfven den gamla Hunterska läran, att 
alla nybildningar voro ombildningar af extravasater eller ex- 
suderade blodbeståndsdelar, vederlagd. Dessa den nyare 
forskningens vackra och reformerande resultater liafva, såsom 
vanligen är fallet med allt hvad som träder i opposition 
emot och hotas att fullkomligt omändra åsigter och före¬ 
ställningar, hvilka under en längre tid hunnit rotfästa sig, 
blifvit föremål för det skarpaste motstånd och en mera ord¬ 
rik än sakrik kritik, och om äfven de nya lärorna vunnit 
allt flere och flere anhängare bland de vetenskapsmän som 
kunnat lägga sin egen forskning i vågskålen, så bekämpas 
de dock ännu från flere håll med häftighet, äfven af män 
med högsta auctoritet. Under sådana förhållanden må man 
finna naturligt, att de hviikas studier och arbeten gå åt 
