191 
och på hvilket underlag de genom fri cellbildning eller 
genom delning föddes, fortlefde och dogo, utan att med 
underlaget stå i något närmare organiskt samband, eller 
med andra ord: de stodo till bindväfven i de respective 
membranerna blott i contiguitets, ej i continuitets förhål¬ 
lande. På sednare tider har man dock, såväl på slem¬ 
hinnor, som på serösa hinnor funnit cylinderceller med fina 
utlöpare fortsätta sig i den underliggande bindväfven och 
der stå i samband med bindväfselementer. Billroth har sett 
detta förhållande i grodtungans papiller, Heidenhain i tarm¬ 
kanalen, Luschka i serösa hinnor, Gerlach i hjernventriklar- 
nes epithelium. De greniga utlöparne från epitlu lialcellerna 
i näsans slemhinna har man ansett stå i samband med 
nerverna. C. O. Weber har vid vahrbildning i huden för¬ 
följt utlöpare från epithelialceller, h vilka anastomoserade med 
bindväfskroppar , och vid ärrbildning har han sett epitheliet 
bildas genom omformning till epithelialceller af de ytligast 
belägna bindväfscellerna. Burchardt har i uretheren ej funnit 
någon skarp begränsning emellan epithelialcellerna och de 
i underliggande bindväf befintliga cellulära elementerna, och 
han antager att de förre utbildas genom utväxning af de 
sednare. De iakttagelser äro sålunda redan ej få, hvilka 
tyda derhän, att man ej kan uppdraga skarpa linier mellan 
bindväfsceller och epithelialceller, samt att epithelierne skulle 
kunna betraktas såsom en modificerad form af bindväf, der 
för ett högre functionelt mål, cellerna nått en utveckling 
motsvarande deras function, och der intercellularsubstansen 
ej mera förefinnes. 
Hvarifrån härstamma de med epithelialceller öfverens- 
stämmande cellerna vid epithelialcancer? Man kan tydligen 
se dem utveckla sig ur bindväfskroppar. Hvarifrån erhålla 
midt i bindväfven uppstående cystor sitt epithelium? Inga- 
