193 
formiga kropparne anastomosera såväl med hvarandra som 
med utlöpare från bindvafskropparne i den interstitiela våf- 
naden. Från dessa sednare kroppar ser man ganska ofta 
fina trådar löpa in uti membranen och der under ett con- 
centriskt förlopp mer och mer närma sig inre randen, utan 
att man, annat än i lyckliga fall, lyckas få se dem bilda 
anastomoser. 
Förutan de skildrade elementerna, ser man, då man 
betraktar en tunica propria i ytutbredning, strödda mörka 
punkter, hvilka stundom synas omgifna af en klar ring, och 
gifva intryck af att vara mynningar för ytterst fina kanaler. 
Efter intensiv behandling med karmin kan man från en och 
annan af dessa punkter följa en fin, i membranen utlöpande 
tråd, hvilken företer samma utseende, som en cellutlöpare. 
Om betydelsen af dessa punkter vill jag längre fram yttra mig. 
Att studiet af dessa förhållanden fordra mycket tålamod 
och mycken tid, behöfver jag ej säga, ty detta följer af sig 
sjelf, då man vet att dessa detaljer allt hitintills blifvit full¬ 
komligt förbisedda. Bäst för dessa undersökningar egna sig 
membranerna i de Miillerska kapsle rna, isynnerhet i hund¬ 
njurar, der man någon gång till och med fmnner membranen 
sönderfallen i tätt till hvarandra liggande trådar, hvilka 
innesluta kärnor. 
Att elementerna i allmänhet äro så svåra att se, och 
att det fordras complicerade undersökningsmethoder för att få 
dem att tydligt framträda, bör ej väcka mycken förundran, 
eller inge tvifvel, då man vet att t. ex. kärnorna i de fär¬ 
digbildade elastiska trådarne äfvenledes enligt regel ej kunna 
återfinnas, utan att man derför är berättigad att påstå att de 
försvunnit, eller att de ej under pathologiska, kanske äfven 
under vissa physiologiska tillstånd, kunna åter inträda i lif- 
ligare verksamhet och blifva centra för nybildningar. Uti 
13 
