227 
Hovedsag maa ansees for at være af mindre Vigtighed, skal 
jeg ikke underkaste det en noiere Overveielse. 
Derimod tør jeg ikke, m. II.! fritage mig for at vende 
tilbage til en mere almindelig Betragtning af Ilovedspørgs- 
maalet og i den Henseende søge at fastholde eller at under¬ 
søge enkelte Sætninger: 
1) Det er a priori ikke sandsynligt, at Syphi- 
lisationen under de her givne Forhold kan udøve 
nogen særlig og navnlig en saadan universel Ind¬ 
virkning paa Organismen, at Helbredelsen af con- 
s tit u l ion el S yp hilis derved kan bevirke s. 
Grundlaget for denne Sætning er alt givet i mine ind¬ 
ledende Bemærkninger, i hvilke jeg søgte at oplyse, at der 
gaves to forskiellige Slags Chankermaterie, repræsenteret i 
de fleste Tilfælde ved to tilsvarende Arter af Chankre, den 
simple (bløde) og den inficerende (forhærdede); at begge 
disse forplantedes fra Individ til Individ hver efter sin Art; at 
den simple Chanker aldrig og altsaa heller ikke igiennem 
Inoculation kan give constitutionelie Tilfælde; at den infice¬ 
rende Chanker enten aldeles ikke lader sig inoculere paa et 
Individ med constitutionel Syphilis, eller, ifald Inoculationen 
tydeligt lykkes, dens Virkning da kun kan blive local uden 
almindelig Infection. 
Til den formodede Indvending herimod, at aprioriske, 
tildeels theoreliske Beviser kun giælde lidet eller intet imod 
de mangfoldige, for Syphilisationen som Helbredelsesmiddel 
talende, Kiendsgierninger, der igiennem den meest samvittig¬ 
hedsfulde Iagttagelse fra forskiellige Steder alt foreligge som 
uomstødelige, henstiller jeg dernæst Følgende: 
2) Det er heller ikke hidtil fuldstændigt godt- 
giort, at Syphilisationen har helbredet den con- 
stitutionelle Syphilis. 
15 * 
