320 
gaaende Dyrenes Forhold i Hiemmet oplyser kun om 3, at 
de havde viist sig noget bidske, navnlig den ene ved at bide 
Ænder, den anden ved at snappe efter forskiellige Gien¬ 
stande; om 1 blev det antaget, at den havde Sygdom i Ørene 
eller i Hiernen, fordi den jevnligt kradsede efter Hovedet, og 
1 (den ene af de Bidske) formeentes at have faaet Slag paa 
Lenden, hvorfra man ndledede den tilstedeværende Kraftes- 
løshed i Bagparten. Om 2, navnlig Tæven og den gildede 
Hanhund, blev det oplyst, at de imod Sædvane vare bievne 
savnede i Hiemmet. Det var ikke bekiendt, om nogen af 
dem, at de vare bievne bidte. 
Under Opholdet ved Veterinairskolen sporede man hos 
disse (13) Syge kun sielden og i ringere Grad de mere 
charakteristiske Symptomer paa Rabies. Forandret Stemme 
iagttoges ikke hos nogen af dem, og det var yderst sielden, 
at Stemmen lod sig hore. Lyst til at bide findes kun op¬ 
tegnet for 1 af disse Hunde, navnlig den, som formodedes 
at have faaet Slag paa Lenden; men Bidelysten viste sig 
kun svagt og ikke uden at ægges. Hængende Underkiæve 
iagttoges kun i 4 Tilfælde; i det ene af disse blev Dyret 
helbredet*), og i et andet indtraadte den mod Slutningen. 
Drikkelyst, især i den første Tid, viste 3 af Hundene for¬ 
uden den, der giennemgik Sygdommen; den, som drak bedst, 
havde hængende Underkiæve**) og mod Slutningen nogle 
Krampetrækninger. Ædelyst iagttog man hos 2 Syge, dog 
¥ ! Det er paa Grund af den hængende Underkiæve, at jeg har henfort 
dette Sygdomstilfælde, som findes berørt i min forste Meddelelse om 
Epizootien, til Rabies; Hunden rystede og krøb sammen, men den 
havde ikke forandret Stemmen eller viste Bidelyst. 
**) Den hængende Underkiæve er uden Tvivl et vigtigt Symptom i Hy- 
drophobie; men det berørte Tilfælde, i hvilket en Hund med denne 
sygelige Tilstand blev helbredet, forbyder at ansee den som et sik¬ 
kert Kiendemærke. 
