326 
de Syge med hængende Underkiæve toge Føde til sig. 
Drikkelysten yttrede sig langt hyppigere (hos 17); i 3 Til¬ 
fælde viste den sig til det Sidste, og 1 Hund reiste sig 
endog den sidste Dag, for at søge Vandtruget, i hvilket den 
stak Snuden dybt. 8 af de Drikkelystne havde lammet 
(hængende) Underkiæve. Desuden er I Hund, som hørte til 
de meest Angrebne, med lammet Underkiæve og udhængende 
Tunge, optegnet som begiærlig efter saltsyreholdigt Vand, 
der benyttedes som Lægemiddel. Nogle af de Syge slikkede 
ogsaa gierne en med Blaar forsynet Stok, hvormed man 
søgte at bibringe dem en Blanding af Honning og Saltsyre. 
Een af Hundene, som ellers ikke viste Drikkelyst, søgte at 
labe af det kolde Vand, hvormed den blev oversprøitet under 
Cuurforsøg. Frygt for Vand er ikke bleven bemærket hos 
nogen Syg; det kan nemlig i denne Henseende ikke komme 
i Betragtning, at mange lode Drikkevandet urørt, eller at 
Drikkevandet undertiden fandtes tildækket med Strøhalmen. 
For Melk yttrede de Syge kun ringe Tilbøielighed. — Excre- 
mentationen viste sig i det Hele taget meget sielden; een 
af de heftigst Angrebne udtømte Fæces faa Øieblikke, førend 
den døde, og en anden, som ogsaa var stærkt angreben, 
excrementerede jevnligt en ringe Mængde. Ubetydeligere 
Udtømmelser undgaae naturiigviis let Opmærksomheden, og 
navnlig kan der af denne Grund ikke lægges megen Vægt 
paa Iagttagelserne over Udtømmelsen af Urin, der ikkun med 
Sikkerhed er bemærket i 1 Tilfælde, da den paagiældende 
Syge opslikkede den udtømte Vædske. Oftere bemærkedes 
Strøhalmen at være vaad, og man maatte udlede dette af 
forudgaaet Urinudtømmelse, løvrigt viser Resultatet af Ob- 
ductionerne, at Udtømmelsen af Urin maa antages at have 
været hyppigere end Excrementationen af Fæces. 
