347 
Den mindre Afdeling af de nnder Epizootien i Kiøben- 
bavn angrebne Hunde, hvis Sygdom jeg med Hensyn til Ra¬ 
bies har betegnet som noget tvivlsom, falder nærmest under 
det antagne »stille Galskab«; men det vil dog bemærkes, at 
den større Afdeling ogsaa indbefatter mange Dyr, som maae 
henføres under denne Form af Sygdommen, løvrigt bylder 
jeg den Anskuelse, at det er en uvæsentlig Forskiel, om det 
syge Dyr viser sig stille eller vild, og at Sygdommen i begge 
Tilfælde er lige farlig. 
Den givne Skildring af de Syge, som jeg havde Ledig¬ 
hed til at undersøge, vidner om den noksom bekiendte Usikker- 
bed i de Tegn, med hvilke Sygdommen optræder, og navnlig 
for saa vidt som disse maae søges i Cadaveret. Jeg maa især 
lægge Vægt paa de iagttagne sygelige Forandringer af For- 
døielsesorganerne. Skiøndt deres meest paafaldende sygelige 
Tilstande, navnlig Miltens brandige Beskaffenhed og de eien¬ 
dommelige sorte Pletter i Maven, ofte savnedes, optraadte 
de dog under bele Epizootien. Næstefter disse sygelige 
Forandringer maatte jeg betragte den exsudative, croupøse 
Betændelsestilstand som charakteristisk; den optraadte mere 
tydeligt udtalt, da Epizootien var paa sit Høieste, som ogsaa 
under dens Aftagen, medens de tvende andre Hovedforan¬ 
dringer bleve sieldnere. 
Under en saa betydningsfuld Sygdoms Optræden, som 
den omhandlede, der heldigviis hidtil var temmelig sielden i 
Danmark — er der Opfordring til at kaste et Blik paa den 
almindelige Sundhedstilstand iøvrigt, og jeg skal derfor med 
Hensyn til Huusdyrene tillade mig nogle Bemærkninger i 
denne Retning. Angaaende den almindelige Hundesyge har 
Carl Viborg — i sin Afhandling om den i Aarene 1815— 
1816 herskende IIunde-Enzootie og Vandskræk, i Veterinair- 
selskabets Skrifter 3die D. — anført, at den aldeles ikke 
