436 
for Opnaaelsen af det endelige Maal, en fælles Pharma- 
eopoe, og derfor nærmest gik ud paa at giøre Begyn¬ 
delsen med at tilveiebringe al den Overeensstemmelse, som 
bestaaende Forhold, der ei taalte at blive upaaagtede, kunde 
tillade. 
Overlæge Djørup fandt, at den anden Afdeling, 
der ifølge den af Assessor Trier fremsatte Grundregel Nr. 2 
skulde tilføies hver af de Pharmacopoeer, som fra nu af første 
Gang vilde udkomme i ethvert af Bigerne, maatte blive alt¬ 
for voluminøs, idet den formeentligt kom til at indeholde en 
overmaade stor Mængde Formler. Taleren fandt sig dog i 
saa Henseende tilfredsstillet, da Forslagsstilleren oplyste, at 
Afdelingen neppe vilde komme til at udgiøre mere end et 
Par Ark, eftersom man havde tænkt sig, at kun de i hvert 
Rige hyppigst anvendte magistreile Formler efter skiønsomt 
Udvalg skulde indrommes Plads i den, men langtfra den 
Masse af Formler, der f. Ex., for at holde sig til danske 
Forhold, vare anførte i Dr. Warncke’s »Supplementum«, som 
omfattede alle ældre danske, officielle og private Phar¬ 
macopoeer. 
Cand. Hoffmeyer udtalte det som sin og vistnok de 
fleste Pharmaceuters Erfaring, at ikke faa magistrelle Formler, 
der her i Landet gik under fælles Navn, skiøndt de vare 
meget forskiellige med Hensyn til deres indre Beskaffenhed 
(f. Ex. Mixtura eller Solutio nitrosa), gave Anledning til Usik¬ 
kerhed og Forvirring og derfor maatte giøre Pharmacopoeens 
Mellemkomst paa den foreslaaede Maade i høi Grad til- 
raadelig. 
Pr of. Berlin maatte meget ønske, at det fremsatte 
Pharmacopoe-Forslag blev fremmet. Ligeledes maatte han 
udtale sig for en fælles Medicinal vægt, skiøndt han var til- 
