449 
syrade saltet, som torkadt vid -f- 100 0 låter säkert väga sig 
och vid stark glödning lemnar kolsyrefri oxid. 
I afseende på den af mig använda ytterjordens beskaf¬ 
fenhet bör jag nämna, att den blifvit med sorgfällighet renad 
från främmande inblandningar såsom cermetallernas oxider, 
lerjord, berylljord, uran, bly, jern, kalk, talk och mangan. 
De båda sista hafva varit svårast att fullständigt aflägsna och 
visade stundom sin närvaro just då jag hade anledning anse 
dem säkrast aflägsnade. 
Mosander fann den blandade ytterjorden bestå af erbin- 
jord, som var minst basisk, terbinjord och ytterjord, hvilken 
senare var mest basisk. Såsom för hvardera utmärkande 
karakterer uppgifves: 
a) Att erbinjorden är gul, blir vid upphettning i vät- 
gas hvit och ger färglösa salter. Det svafvelsyrade saltet 
fatiscerar icke vid -j— SO °. 
b) Att terbinjord en sannolikt är färglös och att den 
ger rödaktiga salter. Dess svafvelsyrade salt efflorescerar 
och fatiscerar innan -f- 50 0 . 
c) Att den eg. ytterjorden är färglös och ger färg¬ 
lösa salter. Det svafvelsyrade saltet fatiscerar icke vid -j- 100°. 
Jag har först bestämt halten af oxider i den blandade 
jordens oxalsyrade salt, som blifvit torkadt vid 100°. I 
trenne sammanstämmande försök erhölls 49,06 procent kol¬ 
syrefri glödningsåterstod. Vidare anställdes följande försök: 
1. 30 gram blandad ytterjord (ur gadolinit) löstes i 
salpetersyra, syrans öfverskott afdunstades och återstoden 
löstes i vatten. Denna lösning underkastades fraktionerad 
utfällning med lika stora qvantiteter kalifri oxalsyra, hvarvid 
vätskan efter hvarje utfällning afdunstades något. Efter 12 
utfällningar med oxalsyra måste det återstående fällas med 
ammoniak. 
29 
