453 
blifvit tvättadt med vatten, som håller organiska ämnen eller under 
uttvättningen fått upptaga damm ur luften. Färgen härrör 
således af litet kol, som i hydratstyckenas inre icke kan för¬ 
brännas. Ytterjorden löses vid kokning i en lösning af klor¬ 
ammonium och af kolsyradt natron. Lösningen af dess 
salter falles först af kolsyrad ammoniak, men blir åter klar 
då mera deraf tillsättes; den härvid uppkomna klara vätskan 
afsätter den upplösta jorden vid upphettning, men blandnin¬ 
gen blir åter klar vid afsvalning. En lösning af kolsyradt 
natron, i öfverskott satt till ett ytterjordsalts lösning, utfäller 
en del af jorden såsom kolsyradt salt, men håller en annan 
del löst. På lika sätt förhålla sig äfven lösningar af erbin- 
jordsalter. 
Ytterjordens salter äro färglösa. Det svafvelsyrade inne¬ 
håller 3 aeqv. vatten och vittrar icke vid -j- 80°, föga vid 
4- 100°. Det fordrar till lösning 9 d. kallt eller 17 d. 
kokande vatten. Långt före glödningshetta börjar det förlora 
svafvelsyra. — Det oxalsyrade saltet är olösligt i vatten och 
utspädda syror, så att ytterjord under denna form kan full¬ 
ständigt utfällas, om icke lösningen är för mycket sur. — 
Det ättiksyrade saltet kristalliserar lätt. 
10. Erbinjorden eller den minst basiska delen af 
den blandade ytterjorden erhålles med orangegul färg genom 
hydratets glödning, men genom det oxalsyrade saltets glöd- 
ning har jag fått den gul, blekgul eller till och med knappt 
färgad i rödgrått. Det oxalsyrade saltets största halt af 
erbinjord som jag kunde erhålla var mellan 57 och 58 pct. 
Af 300 gram blandad ytterjord har jag knappt kunnat med 
det angifna förfarandet erhålla mer än 1 gram sålunda be¬ 
skaffad erbinjord; det öfriga har stannat i blandningar med 
ytterjorden. Genom upphettning i vätgas blir den gula 
erbinjorden hvit (svart om den var platinahaltig), men förlorar 
