454 
dervid blott 0,03 till 0,04 i vigt; den sålunda erhållna hvita 
erbinjorden ger lika fårgade salter som den gula. 
Erbinjordens salter äro rödvioletta och likna till färgen 
didymoxidens. Det svafvelsyrade saltet håller 3 æqv. kristal¬ 
vatten och fatiscerar ej vid -1-80°, föga vid -f- 100°. — 
Det oxalsyrade saltet är rosenrödt, olösligt, och utmärker sig 
derigenom, att det vid utfällningen sammanbakar till en mjuk 
klump, som fästar sig på, omröraren. — Det ättiksyrade saltet 
kristalliserar lätt och i samma form som det motsvarande 
ytterjordsaltet. 
Mosander’s uppgift att erbinjordsalterna äro färglösa har 
jag sålunda icke kunnat bekräfta. Ju mera erbinjord, som 
finnes i en blandning med ytterjord, desto starkare äro bland¬ 
ningens salter färgade. 
11. Orsaken hvarföre jag icke nämnt något om terbin- 
jorden är den, att det icke lyckats mig att af någon enda 
partiel fällning erhålla ett svafvelsyradt salt, som effloresce- 
rade och som fatiscerade vid -f- 50°. Deremot har jag 
kunnat dela hvarje mellan de yttersta membra liggande fäll¬ 
ning i erbinjord och ytterjord. Terbinjordens sjelfständighet 
har således förekommit mig åtminstone tvifvelaktig. 
