490 
W 2 Cl 5 . Emedlertid är det den röda föreningen, som han 
liksom Wöhler uppger bäst framställas af svafvelwolfram, 
altså Malagutis såsom superchlorid antagna superchlorid- 
chlorid, åt hvilken formeln WC1 2 tillerkännes. Den af 
v. Borck beskrifna superchlorid-chloriden fanns deremot i 
det af metallisk wolfram erhållna ämne, som med vatten 
sönderfallande i saltsyra och violett oxid förut allmänt an¬ 
tagits vara chlorid WC1 2 . 
Formlerna WC1 2 och WCl 3 utbytas således mot W 2 C1 5 
och WC1 2 . 
Då jag år 1855, vid redogörelsen för molybdens för¬ 
hållande till chlor, i förbigående anställde en jemförelse 
mellan de i allmänhet så analoga metallerna molybdens och 
wolframs chlorföreningar, fann jag af v. Borcks egna ana¬ 
lyser anledning att förändra den röda föreningens formel 
från WC1 2 till WC1 2 0 eller 2 WCl 3 + WO 3 (Journ. f. pr. 
Ch. LXXI, s. 449). Ämnets egenskap att med vatten genast 
ge upphof åt rent gul wolframsyra hade dermed fått sin 
naturliga förklaring, äfvensom en föga påaktad notis af 
Bonnet redan 1837 (Journ. f. pr. Ch. X, s. 206) rörande till¬ 
varon af en wolframsyrad wolframchlorid 2 WCl 3 + WO 3 
derigenom blifvit bekräftad. 
Läroböckerna upptogo v. Borcks resultater så godt sig 
göra lät sammanjemkade med föregångarnes (jfr. t. ex. Gmelin, 
Otto), tills slutligen 1857 A. Riche uppträder med åter nya 
uppgifter om wolframchloridernas sammansättning (Ann. de 
Ch. et Ph. L, s. 15). Roses biacichlorid blir naturligtvis 
oantastad; den röda föreningen bestämmes till WC1 2 0, så¬ 
som anledning var att vänta. I producten af chlorgasens 
inverkan på metallisk wolfram, som med vatten ger »violett- 
brun« oxid, finner han deremot superchlorid WCl 3 . Han 
tillägger dessutom en fjerde förening, såsom utgörande den 
