495 
komst gaf från början anledning till antagandet af den med 
oxiden proportionella formeln WC1 2 . 
Att Malagutis analyser äfven inträffat på denna formel 
vill jag lemna utan försök till förklaring. Att v. Borcks 
analyser inträffat på formeln W 2 C1 5 låter väl förlika sig med 
antagandet, att han analyserat en blandning af WC1 3 och 
WC1 2 0, som närvarande till ungefär lika mängd måste gifva 
en product af i det närmaste superchlorid-chloridens sam¬ 
mansättning (WC1 3 + WC1 2 0 = 97,84 W 2 C1 5 -f- 2,16 O). 
En sådan blandning har också, märkvärdigt nog, till den grad 
yttre utseende och egenskaper af en sjelfständig förening, 
att det föga är att undra öfver, att den för en sådan miss¬ 
tagits. v. Borck beskrifver sin superchlorid-chlorid såsom 
en »brunröd, skör massa, som, sublimerad, vid långsam af- 
svalning anskjuter såsom grofva, brunröda, genomskinliga 
kristaller; med vatten ger clilorvätesyra och blå oxid, någon 
gång en mechanisk blandning af WO 3 och brun oxid«. Jag 
liar blandat WC1 3 och WC1 2 0 och erhållit en substans af i 
allo liknande egenskaper, som t. ex. vid hastig sublimering 
gaf samma väl utbildade, brunröda kristaller, vid stelning 
ansköt utmärkt kristalliniskt o. s. v., men hvarur likväl vid 
långsam och svag upphettning ett sublimat af omisskännlig 
röd acisuperchlorid kunde framlockas, tills slutligen den 
svartgrå återstoden visade den rena superchloridens egen¬ 
skap att vid afsvalning decrepitera. 
Woblers wolframchlorider hafva således den af Riche 
uppgifna sammansättningen: WC1 3 ; 2 WC1 3 -f- WO 3 (WC1 2 0); 
WC1 3 -f 2 WO 3 (WC10 2 ). 
Vid forsigtig upphettning af superchloriden i vätgas 
blir ämnet efterhand märkbart trögsmältare, visar större be- 
