770 
For Serpentinen derimod den brunrode Hud i Overfladen, 
den fuldkomne Nøgenhed o. s. v. 
Alle disse og flere Kiendetegn, som man snart faaer 
Øie for og veed at anvende med stor Sikkerhed, uden altid 
med Ord at kunne nøie udtrykke dem. tiene i de ikke altfor 
høit liggende Egne til stor Lettelse under Arbeidet, hvor det 
giælder at lægge Grændser paa Kortet. 
Mærkeligt er det derimod, hvorledes disse saa sikkre og 
tilsidst saa velkiendte Mærker svinde hen i de høieste Field- 
trakter, paa vort egenlige Høifield, mellem 5000 og 7000'. 
I denne Høide har det barske Veir, Fugtigheden, Frost 
og Regn veirbidt Fieldenes Ydre og forvandlet dem fast alle 
til uhyre tilsyneladende Gruushobe; giennem Aartusinder have 
Fieldene bedækket sig med Fragmenter heelt over. Jeg har 
fundet denne Høifields-Charakteer udhævet af en dansk Rei¬ 
sende, som ved Bestigningen af Gausta misfornøiet udraaber, 
at denne Colos er kun en Gruushob! I saadanne Egne skal da 
ny Localkundskab til, førend man lærer at luende Bjergarterne 
i nogen Frastand. Forskiellen mellem laget og ulaget Field 
ligger ofte ganske i Contourens fineste Linier; Granitens, 
Gabbroens Mærker bestaae ofte kun i en svag Farvenuance 
af Stenens Localfarve. Intet er maaskee mere skuffende 
eller nedslaaende for den Uerfarne end Synet for første Gang 
af disse høie Fieldegne, hvor man stiger op i den Tanke, at 
her skal Alt ligge ganske klart og talende for Øiet, men hvor 
man møder lutter nye Former hos de før bekiendte Bjerg¬ 
arter. Først efterhaanden kan man orientere sig og læser 
atter et Stykke Vei borte som af kiendte Ansigtstræk. 
Den ældste Formation i Norge vil jeg betegne under 
Navnet Primær-Formationen, som har en stor Udbredelse 
i Dagen, ubedækket af andre, og som vi maae antage i Dybet 
