772 
i Gange, eller ved Udvikling af oprindeligt blandede Lag til 
graa Gneis, er Strøget angivet med røde Striber paa den 
gule Bund. Kun disse stribede Partier svare til det gamle 
Begreb »Gneis-Terrainet«. 
Granit med Gneis-Granit (i Modsætning til graa Gneis, 
som er sedimentær og laget, er Gneis-Granit eruptiv og 
ulaget, kun stribet) ere de ældste eruptive Masser, vi kiende; 
men de ere ikke det absolute Urfield; thi de giennembryde 
Urfieldet. Saaledes forstaae vi Ordene, at Kloden er tilbleven 
ved Vand og af Vand; thi den ældste, store, enorme For¬ 
mation er sedimentær. 
Umiddelbart efter disse store eruptive Bevægelser, maa- 
skee endnu medens de vedvarede, afleiredes første Etage af 
det store Lagsystem, som strax efter antager den tydelige 
siluriske Typus. Denne Etage med dens Skifere, Graavakke, 
Qvarts og Gonglomerat er særligt betegnet ved sine Brud- 
stykke-Biergarters Mængde. Jeg vil forsøge at betegne den 
efter den udmærkede, maaskee skiønneste Brudstykke-Biergart 
Sparagmit (Esmark) som Sparagmit-Formationen. 
Den ganske enorme Mængde af Feldspath-Brudstykker, 
som findes i Graavakke og Sparagmit, hidrører vel fra den 
ældre Granits Destruction. Øverst i denne*Etage ligger paa 
mange Steder et mægtigt Gonglomerat, hvis Qvartsnødder ere 
fra de ældre destruerede Qvartsfielde; men ogsaa Stykker af 
en lys gammel Granit sees derimellem, et Beviis for denne 
Granits Ælde. Stærke Bevægelser, Glidninger og Sænkninger 
foregik øiensynligt i denne Periode, og heraf maae vi hente 
Forklaringen til de steile Lagstillinger, den tilsyneladende 
uhyre Mægtighed i Graavakkefieldet — for Exempel i 
Østerdalen, ved iMiøsen o. s. v. Levninger af Organismer 
ere hidtil ikke fundne i disse Lag; men de slutte sig al¬ 
ligevel nøie til Silurformationen som dens Underlag eller 
