775 
Sandenæs og ved Miøsen, og længere Nord er dens rimelige 
Æqvivalent en Qvartsformation; men endnu før slipper den 
øverste Kalketage, nemlig allerede paa Ringeriget. Vi 
tænke os under denne Forfølgning af Lagene hver Gang ud- 
gaaende fra Christiania, hvor alle tre Afdelinger optræde. 
Man kan sige, at de ældre, fornemlig ved Leerskifer 
betegnede Etager ha\e en ganske almindelig Udbredelse i 
hele Stiftets centrale Deel, derimod at de yngre Etager med 
stedse mægtigere Kalkstene indsnevre sig indtil tilsidst kun 
i en halv Bue omkring Christianiafiordens Vestside. 
Høideforholdene svare til denne ulige Udbredelse af de 
sibiriske Etager. Thi Etagen 2 ligger ved Christiania i Havets 
Niveau, ved Elverum i Østerdalen paa en Høide af 1300, 
paa Tuns Aasen i Valders af 2500 og paa Høifleldet ved Stifts- 
grændsen mod Bergens Stift af 4000 Fod. Medens der i S. O. 
var et Bassin, hvor Nedslag foregik, laae Strækningerne i 
N. V. og N. over Havet og saaledes udenfor de yngre silu- 
riske Dannelsers Omraade. 
Endelig kom efter de yngste siluriske Kalkstene og 
Mergelskifer endnu en mægtig Optagning af rød Leerskifer 
og graa Sandsteen i de samme før betegnede Dele, over 
Buen omkring Christianiafiord, og det er denne Formation, 
som man, efter dens nøiagtigt tilsvarende Plads i England, 
har anseet for devonisk. Her er da igien Charakteren pludseligt 
omskiftet. I Stedet for den blødere Skifer og blaae Kalksteen 
med en Vrimmel af Organismer seer man sig omgiven af 
røde Leerstene, graa Sandsteen, grovt Conglomerat uden 
mindste tydelige Spor af organiske Levninger. En stor For¬ 
andring i Havets Natur og i de rolige Tings Gang har 
maattet foregaae i denne Periode, i hvilken de store Erup¬ 
tioner, som strax skulle omtales, vel have begyndt. Den 
Ødelæggelse af ældre Field, som atter fandt Sted i denne 
