785 
hvilket man fra Overfladen af naaede, var en Kalksteen, som 
havde en Deel Lighed med Saltholmskalk, men indeholdt en 
stor Mængde Partikler af det grønne Jernsilicat, som saa 
ofte er omtalt. Dette Lag var ikke meget mægtigt, og under 
dette fandtes et Lag af meget grovt Gruus, hvorpaa der atter 
fandtes et fast sammenhængende Lag af Saltholmskalk, under 
hvilket atter fandtes et Gruuslag. Yandtilstrømningen var 
saa overordentligt stærk, at den Dybde, man kunde naae, 
neppe oversteg 10—12 Fod. 
Gruset viste nu det mærkværdige Forhold, at det for¬ 
uden Brudstykker af vore sædvanlige Granitrullestene, inde¬ 
holdt en Mængde Brudstykker af sort, charakteristisk Flint 
fra Skrivekridtet, og da Afvexlingen imellem de faste, grønne 
Kalksteenlag og det grove vandførende Gruus ved disse Arbeider 
blev hævet over enhver Tvivl, blev man ført til den over¬ 
raskende Slutning, at det vandførende Gruus og de grønne 
Kalkstene, hvormed det vexler, nødvendigviis maatte være 
yngre end Skrivekridtet, hvis løsrevne Brudstykker dannede 
en væsenlig Deel af Gruset. 
Under den Forudsætning, at de grønne Kalkstene fra 
Aashøi høre til den samme specielle Dannelse, hvortil de 
Miil derfra forekommende Grønsandsmasser fra Lellinge maae 
regnes, vilde altsaa det siællandske Grønsand være yngre 
end Skrivekridtet, og altsaa hverken henhøre til det første 
eller andet Grønsand, men danne for sig selv et tredie 
Grønsandparti. Ligheden imellem dette og de ældre Grøn- 
sandafdelinger er unegtelig overordentligt stor, de høre alle 
til Kystdannelserne, de ere rige paa Sand og sandsteenagtige 
Dannelser, de indeholde alle, som en charakteristisk Bestand- 
deel, det grønne Jernsilicat-Hydrat, som har givet denne Af¬ 
deling af Kridtformationen sit Navn. Saaledes som Bo¬ 
ringerne have viist, er det ligesom de ældre Grønsandparlier 
50 
