789 
Forudsætning af, at disse Arbeideres Iagttagelser ere rigtige, 
vilde det hele Phænomen kunne forklares, naar vi antage, at 
den stærke Østenvind presser den almosphæriske Luft igiennem 
Muldlaget paa dens mod Øst vendende Skraaning, at den 
atmosphæriske Luft ved denne Giennemgang igiennem et 
med Kulstofforbindelser fyldt Lag afgiver en Deel Ilt, der 
med de organiske Stoffer i Mulden danner Kulsyre og Vand, 
og at Kulsyren paa den lange Vei igiennem fugtige og vaade 
Jordlag optages af Vandet, saaledes at Luften, naar den 
omsider finder en Ldvei igiennem Brønden, har afgivet den 
dannede Kulsyre. Den Omstændighed, at den fra Luftkilden 
hidrørende Gas ikke synderligt besværede Arbeidernes Aande- 
dræt, kan, som det forekommer mig, let forklares derved, at 
den qvælstofrigere Luft er mindre vægtfuld, end den atmo¬ 
sphæriske, og derfor let stiger op i Brønden og blander sig 
med den derværende Luft, medens den kulsyrerige Luft og- 
saa i de af vore Brønde, hvor den forekommer, formedelst 
sin høiere Vægtfylde , holder sig næsten stillestaaende i 
Dybden. 
Til disse anførte Erfaringer om Grønsandets Leirings- 
forhold skal jeg endnu føie nogle Iagttagelser, som vel ikke 
vedkomme det nyere Kridts og navnligen Grønsandets Lei- 
ringsforhold med Hensyn til Kridtet, men som vise at denne 
Dannelse er langt mere udbredt i Landene omkring Øster¬ 
søen , end man hidtil har troet. Paa den sydligste Deel af 
Falster, den lange Tunge, som ender med Giedserodde, 
findes et Grønsandlag og i Forbindelse dermed Saltholms¬ 
kalk. Denne Grønsandsteen er adskilt fra det mellemsiæl- 
landske nyere Kridt ved en mægtig Skrivekridtkiæde, der fra 
Møen strækker sig igiennem det sydlige Siælland, hvor den 
fremtræder paa mange Steder, navnligen ved Præstøe og mellem 
Kallehave og Vordingborg. Først længere imod NV frem- 
