794 
mindre ved Modum og i Kystdistrictet fra Bnmble, forbi 
Kragerø og længere i Vest; deriblandt er Jamansknudernes 
det vigtigste. 
Naar man eengang har studeret sig ind i Gneisgranitens 
Forholde, er dens Adskillelse fra en laget, sedimentær 
Biergart temmelig let. Sielden savner man indesluttede 
Skiferbrudstykker; Orthoklas af en rød Farve er stærkt frem¬ 
trædende, og naar Districtet er stort, har det i Begelen i 
Midten en Kierne af Granit. Endelig er det almindeligt, at 
et Gneisgranitdistricl nær sine Grændser i det Store, og hvor 
det har mange Brudstykker, er giennemsat af Pegmatitgange, 
der ogsaa langs Grændserne træde ind i Skiferne. 
Den Biergart, som vi betegne med Navnet Gabbro, 
indeholder som betegnende Bestanddeel Labrador, kiendelig 
ved en svag violet Farve og Tvillingstribning, Hornblende og 
undertiden Diallage eller Augit samt meget hyppigt Titan¬ 
jern. Da flere af de stærkt forandrede og saaledes massivt 
udseende Hornblendeskifere ofte indeholde en Feldspathart, 
er det kun giennem Erkiendelsen af Labradoren, at Ad¬ 
skillelsen bliver mulig, og i denne Omstændighed maa'mau 
søge Grunden til, at flere store Gabbrodistricter, saasom de 
ved Kongsberg, saa længe have været upaaagtede. 
En ældste, azoisk Skiferformation, Granit og Granitgneis 
samt Gabbro blive saaledes de Led, hvori de paa Gæa nor- 
vegica’s Kort med Graat anlagte Districter kunne deles, og 
dette Graae var, hvad man kaldte »Gneisen«, »Urformationen.« 
Saalænge man ikke var i Stand til at giøre denne Ad¬ 
skillelse, maatte der naturligviis herske uklare Begreber om 
Forekomsten af de talrige Mineralier, som optræde i de her 
omhandlede Districter. Intet er saaledes almindeligere i de 
mange ældre Beskrivelser af vore Mineralforekomster end at 
møde Udtrykkene: »Udsondring«, »Udskilling i Gneisen«. — 
