800 
Forholdet. Man kan i Korthed betegne Forholdet saaledes: 
Skiferne giennemsættes af Granitgange, disse igien af Am- 
phibolitgange, og Apatiten horer hiemme i de sidste (tillige¬ 
med Rutilen), den saakaldte Palæo-Albit derimod i de første. 
Begge Gangmassers Bestanddele blande sig imidlertid 
ved uregelmæssig Forgrening paa Grændsen. 
Fra dette Findested altsaa for Apatit, Butil og hvid 
Feldspath opbevarer Universitetets Samling en Deel Daand- 
stykker, som nu maae betragtes som historiske Documenter. 
Da F'eldspathchrystallerne for første Øiekast have Rutilens 
qvadratiske Typus, og det let hænder, at et Glimmerblad 
eller et Qvartskorn hænger ved Feldspathchrystallens ene 
brudte Ende, saa blev en Chrystal herfra indkiøbt for en 
enorm Friis af Universitetets Samlings daværende Bestyrer 
som »Granit efter chrystalliseret Rutil.« 
Samlingens Protokol udviser, at denne metamorpho- 
serede Granitchrystal er anskaffet i April 1845 tilligemed en 
virkelig Rutilchrystal og et Daandstykke af Gangmassen. 
Professor Th. Scheerer fandt denne Chrystal i 1836‘. 
Den gialdt længe som et særdeles talende Beviis for Gra¬ 
nitens Fremkomst ved Omvandling. Scheerer, som vel neppe 
selv nogensinde har troet paa Granit-Substans i Rutil - 
Form, har senere oplyst dette Forhold. Paa Findestedet ved 
Lofthus, siger han, forekommer en Masse bestaaende af 
hvid Feldspath og Glimmer, hvori accessorisk Rutil og 
Apatit. Denne Feldspath forekommer hist og her i qvadra¬ 
tiske Chrystaller af Skapolithens Form (P, oo P, ooPoc). I 
det Indre bestaae disse Chrystaller af regelløst sammenvoxede 
Feldspathpartikler, det er en Structur som ved grovkornig 
Marmor. Efter Undersøgelsen er Feldspathmassen = 2 
Atomer Albit -h 1 Atom Oligoklas, altsaa en Oligoklas-Albit. 
Og 10 Aar senere fandt Scheerer, anviist af Tellef Dahll, 
