814 
— Efter følgende Sang af Provst G. H. Mellin: 
J, som forsken i Naturens hjerta 
Efter lagar för hvad helst hon gör, 
Som förklaren hyarje lifvets smärta 
Och förstån hur allt på jorden dör! 
Hur ert snille än sitt ämne väger, 
Lifvets tanke kunnen J ej se. 
Blott ert hjerta är det, som er säger 
Hvarför allt vill lefva, fröjdas, le. 
Om det lif, som i det hela andas, 
Obeslöjadt möta skall er blick, 
Om det själens ljus för er skall randas, 
Som förklaras i all verldens skick, 
Vill det underbart sig uppenbara 
För ett hjertas varma längtan blott, 
Mystiskt hög Naturen blott vill svara 
Den, som hennes kärlek har förstått. 
I oändlig höghet, som Gudinna, 
Strålar hon i himmelskt majestät, 
Men uti sitt inre är hon qvinna, 
Fast blott de utvalda ana det. 
Dem, som henne älska, hon belönar 
Med en öfverjordisk sällhets lott. 
I guddomligt ljus hon sig förskönar 
För den ädle forskarns hjerta blott. 
Derfor står en ren och ädel qvinna 
För den bästa forskarns spända blick 
Såsom Idealets huldgudinna, 
Som det första mål, hans tanke fick. 
Af livad forskarn kunnat genomtänka 
Blifver qvinnans värde altid störst: 
Derfor må han henne trofast skänka 
Hjertats varma hyllning sist som först. 
udbragte Professor II. P. Ilolst en vakker, tildeels versificeret 
Skaal for Nordens Qvinder. Professor Faye takkede for den 
