822 
Vier da fra nu af Eders Kræfter, 
Alle I, som glade samles her, 
Vier Eders Granskning da herefter 
Ene hende... Nei, lad heller vær’: 
Jord og Himmel, troer jeg nok, I glemte, 
Alt, hvad nu I veed, gik samme Vei, 
Over hendes Væsen Alt I glemte — 
O, men hende fatter I dog ei! 
af Prof. H. P. Holst var afstmgen, udbragte Prof. 
Bun tzen i et humoristisk Foredrag Damernes Skaal. Prof. 
Malmsten takkede med Lune Bestyrelsens Medlemmer, 
hvorpaa Conferentsraad Forchhammer svarede. Statsraad 
Malmsten frembragte nu med ualmindelig Kraft Svenskernes 
Tak. Hans henrivende Veltalenhed, hans malmrige Stemme 
og det ildfulde Liv i hans Foredrag fremkaldte en almindelig 
Begeistring og giorde dette Moment til Festens egentlige 
Giandspunkt. Der fandt en formelig Folkevandring Sted, for 
at naae hen til hans Plads og bringe ham sin personlige 
Tak. Conferentsraad Forchhammer’s derpaa følgende Skaal 
for Malmsten, den skarpsindige Videnskabsmand, den store 
Statsmand, den begeistrede Skandinav og mesterlige Taler, 
optoges med uhyre Jubel. Efter en Sang af C. Ploug: 
Det er engang Hpturens Lov, 
At Alt, som lever, ei skal vare: 
Den gulner snart, den gronne Skov, 
Snart tier Luftens Sangerskare; 
Men rores Aand i Livets Færd, 
Da er den Evigheden værd, 
Og Fremtidsspirer i sig hær", 
Som voxe frem i nye Fonner. 
See, dette Samlivs Sommerglands 
Sig" snart bag Horizonten hæler. 
Og giennem Glædens Vedbendkrands 
En Afskedstaare alt sig stiæler: 
