823 
Men kom vi hid i Sandheds Hverv 
Og offred hver sin Kundskabsskierv, 
En kun sit Korn, men En sin Kierv, — 
Saa kom vi ei forgieves sammen. 
Og enten vi skal atter sees, 
Hvad heller vi maae Forfald melde, 
Saa skal forvist fra denne Kreds 
Et Fremtidsliv engang udvælde: 
En fælles Stræben, fælles Krig 
Mod Logn og Dumhed, Falsk og Svig, 
En fælles Seir, en Host saa rig, 
Som vore Øine ei kan maale. 
Og de, som fiernt fra os end staae, 
Fordi vor Idræt ei de fatte, 
For dem skal Sandheds Lys opgaae, 
Og de faae Lod i Aandens Skatte; 
Og de skal følge i vort Spor 
Og bygge sig et fælles Nord, 
Hvor Broderenigheden boer 
I Ly af Videnskabens Tempel! 
sagde Prof. Hansen de kiære Giæster Farvel, hvorefter 
Conferentsraad Forchhammer til en Sang af Fr. Barfod: 
See saa — nu kom vi til Enden af 
De Herredage, vi holdt; 
For Tiden, Venner, hun lob i Trav 
Og ændsed ei Bom eller Bolt. 
— En Ganger er Tiden saa stolt, 
Og enten du giver ham Sporen, hvad eller ham holder an, 
Saa lystrer han 
Sig selv kun, og ikke dit »Holdt!« 
Men er vi komne til Enden af 
Den store Uge — nu vel! 
Enhver af Kæmperne holdt sig brav, 
Slet ingen sloges ihiel; 
