826 
Då yäxer kraft i norden, 
Ja! kraft i nöd och lust, 
Må stormen gå kring jorden, 
Den viker vid vår kust. 
Men solen redan smyger 
Sitt guld i nattens famn: — 
Hur fort din dag förflyger, 
Du glada Köpenhamn! 
Kort är all fröjd i veriden, 
Men minnet lefver an: 
Det ta vi med på färden 
Till våra hem igen. 
Farväl! J danske bröder! 
Må vårt förbund bestå. 
Fast allt hvad tiden föder 
Med tiden skall förgå. — 
Det hoppet skall oss följa 
Och växa i vår själ, 
När Öre sundets bölja 
Oss skiljer åt. — Farväl! 
Frithiof Holmgren. 
Det fins ett rike utan gräns, 
Som jemt sin skönhet bär, 
Den högsta magt, förgäng-elsens, 
Blott ser sin vanmagt der. 
Kring verlden, verldarne det går, 
Har aldrig slutet nått, 
Och åldras icke år från år, 
Föryngras, nyföds blott. 
Det är en väldig monarki, 
Men konstitutionell; 
Det var så alltid, skall så bli 
Ännu till tidens qväll. 
