827 
Ty utur Skaparhanden gick 
Orubblig lag’ och norm, 
Från veridens första dag det fick 
Sin fria styresform. 
Af alla står det högst och först 
I rikedom och glans, 
I magt och välde störst, 
En täflan aldrig fans. 
Det har en underbar nation, 
En konung likaså, 
Som sjelf har timrat upp sin tlrron 
Af stjemor i det blå. 
Och omsorg om sin stat Han tar, 
Det minsta vårdar Han; 
Ansvarige ministrar har. 
Som stödja jemt hvarann. 
Åt hvar och en af dem Han skref 
Dess fullmagt som agent, 
Men ädla Vetenskapen blef 
Skattkammar-president. 
Hon fylde värfvet, stort och väl. 
Fast sekler gått förbi 
Hon gör det än. Sitt lif, sin själ 
Hon lägger ned deri. 
Vi skåda, hennes gyllne stol 
I alla jordens hörn, 
Kring himlahvalfvet, pol från pol. 
Far hennes tankes örn. 
Hon tränger med sin forsknings blick 
Till djup, till höjder opp. 
Hon ned i grufvans scliakter gick, 
Och högt på bergens topp. 
