836 
sidorna af och mellan de nakna gråstenskullarna. Man 
träffar också större och mindre block och rullstenar af hård 
granit, liggande äfven på de högsta kullarne, men dessa 
hafva vandrat hit ifrån andra trakter, hvarom kanhända något 
mer en annan gång. 
Högst uppe på berget mellan kullarne finnes ett litet 
skogskärr, der egaren för några år sedan hemtade dyjord, 
för att lägga på sina åkrar. Vid gräfningen deraf funnos 
åtskilliga ben, hvilka blefvo sända till Lund, då de fleste 
befunnos hafva tillhört ett skelett af Renen. Fossila Ren¬ 
ben äro icke sällsynta i Skånes gamla torfmossar, isynnerhet 
i dess södra och sydöstra trakter, der de stundom träffas 
tillsammans med ben af Kärrsköldpaddan (Emys lutaria 
Skand. Fauna, III, s. 15) och jemte de submarina torf- 
mossarne (isynnerhet dessa) samt några andra zoologiska och 
geologiska data, afgifva bevis för den längesedan yttrade 
mening, på hvars rigtighet numera ingen lärer tvifla, att 
södra Sverige under en förhistorisk tid, dock under den 
ifrågavarande qvaternärperioden, varit landfast med gennaniska 
kontinenten. Fossila ben af Renar har jag äfven sett upp- 
gräfda ur torfmossarne på flera ställen i norra Tyskland, och 
sådana äro ju också funna i torfmossarne här i Danmark; 
men de förekomma aldrig i trakterna ofvan Skåne, mellan 
detta landskap och Norrland. Detta synes mig påtagligt 
ådagalägga att de Renar, som nu förekomma i Lappland, 
icke dragit sig dit upp ifrån Skåne. De på sistnämnda 
ställe funna fossila Renbenen äro, likasom alla i Skånes 
gamla torfmossar funna fossila ben, alltid större än benen 
af nu lefvande djur af samma art. Sannolikt, ja säkert, 
lågo alla fossila Renben redan i Skånes torfmossar, då den 
första Renflocken från Nordost invandrade på Norska fjell¬ 
ryggen. 
