840 
äldre tid än den i Frankrike funna. Jag anser neml. denna 
Grottbjörn vara en af stamfäderna till vår vanliga Skogsbjörn 
(Ursus Arctos), likasom jag anser Bos Urus vara stammen 
till vår tama hornboskap. Jag vet väl att icke alla natur¬ 
forskare dela dessa åsigter, och jag' vill ej motstrida deras 
öfvertygelse; min grundar sig derpå, att de fossila djur, 
som träffas i äldre jordlager, alltid befunnits större än de, 
som träffats i yngre. Urus i mergellagren i England är 
vida större än samma fossila djurart i de deröfver liggande 
torfmosslagren, och af Cervus euryceros har jag sett en 
lång series, hvars smärre länkar påtagligen erinra om Cer¬ 
vus Dama. Dock är jag förvissad att man skall finna art¬ 
skiljemärken. Man äflas att uppsöka sådana hos de mest 
likartade ting, — och hvad man söker efter, det finner man. 
Jag anser således, att detta i Skåne funna Björnben 
tillhör en äldre tidsperiod, än det i bengrottan i Frankrike 
funna, — såvida de tillhört lika gamla exemplar. Och detta 
mitt antagande är också i fullkomlig öfverensstämmelse med 
det factum, att de fossila tänder, såväl hörn- som kind¬ 
tänder hos Ursus Spelseus, dem jag fått från mossarna under 
Järavallen, äro större äm åtminstone några af dem jag 
för jemförelse skull fått från Berlin, och hvilka äro tagna i 
bengrottor i Tyskland. 
Vid nedre botten af det bruna torflagret eller vid öfra 
ytan af mergellagret funnos några ben, hvilket fynd endnu 
mer förvånade mig än det af Grottbjörnen i mergellagret. 
Dessa ben tillhöra neml. en Skälart, och högst sannolikt 
Grönlands-Skälen (Phoca Groenlandica), ett djur som endast 
lefver i hafvet, och åtminstone numera endast i polarhafvet. 
En ryggkota, en ländkota och Os metatarsi till den tå, 
som ligger närmast den längsta på högra bakfoten (visas). 
