844 
kunnat uppvalla denna höga och breda ås. Från torfmossen 
under denna höga vall har jag från 2 eller 3 skilda ställen 
erhållit Björntänder, hvilka, såsom redan blifvit nämdt, vid 
jemförelse med dylika från bengrottorna i Tyskland, be¬ 
funnits hafva tillhört stora exemplar af Grottbjörnen. I 
mossen under nämda vall nedanför Kjellstorp fanns för 
flera år sedan ett helt skelett, men jag fick ej kunskap 
derom förr än ett följande år, och vid de gräfningar jag 
då lät anställa der arbetarne sade sig hafva kastat benen, 
funnos de icke, — förmodligen hade de blifvit sålda till 
benhandlare och krossade användä till gödningsämne; men 
emellertid hade en skollärare i byn deraf förskaffat sig 
några tänder, hvilka nu förvaras på Zoologiska Museum i 
Lund. Icke just på samma ställe, men från en torfmosse 
under samma Järavall har jag erhållit åtskilliga lans- och 
pilspetsar, samt tillslagna skärfvor af flinta, deraf ett par 
blifvit upptagna i min närvaro från understa lagret af mos¬ 
sen, som hvilar på hlålera. Dessa fynd förvaras i den af 
mig till Universitetet i Lund öfverlåtna antiqvitets-samlingen. 
Då emellertid dessa flintsaker, lika litet som björn¬ 
skelettet (hvilka båda delarne funnits lägrade under ett 
flera alnar mäktigt fast torflager) kunnat ha blifvit dit för da, 
utan måste, då de påträffades, befinnas på det ursprungliga 
lägerstället; så synes det mig mer än blott sannolikt, att 
de menniskor, som tillverkat nämda flintredskap, lefvat här 
samtidigt med Grottbjörnen. Då man nu vet, att ben af 
denna björnform ofta blifvit i bengrottorna i Tyskland, 
Frankrike m. fl. länder funna tillsammans med ben af Nos¬ 
hörning, Elefant och andra nu allestädes i Europa utdöda 
djurarter, så ligger den tanken mycket nära tillhands, att 
menniskans tillvaro äfven bär i Skandinaviska Norden är 
långt äldre än man hittills föreställt sig. Jag skulle likväl 
