873 
fallen, dels öfver huruvida ett större antal operationer än de 
uppgifne ägt rum. Ju mera antalet barnmorskor, utöfvande 
den instrumentala förlossningskonsten, stiger, desto nöd¬ 
vändigare är det, att de se sin verksamhet af vederbörande 
noga öfvervakad. Min öfvertygelse är dock, att resultaterna 
ej skulle visat sig ogynnsammare, derest alla af barnmorskor 
utförde operationer voro kända, ty det är företrädesvis der 
allt gått lyckligt, som barnmorskan ansett sig kunna under¬ 
låta afgifva rapport, hvilket hon sannolikt ej skulle vågat 
göra, om utgången varit olycklig för qvinnau eller fostret. 
På grund af hvad erfarenheten under ett fjerdedels 
sekel gifver vid handen, synes, såsom jag med denna redo¬ 
görelse velat visa, Sveriges konung och medicinal -styrelse 
ingalunda äga skäl att ångra det förtroende, som blifvit 
lemnadt den Svenska barnmorskan, utan har hon, sig till 
heder, sina medmenniskor till gagn och sannolikt mången 
gång till räddning utur ögonskenlig lifsfara, utöfvat sitt värf. 
Man kan väl invända, att de uppgifna resultaterna ej äro 
med verkliga förhållandet öfverensstämmande, men detta vore 
en handske kastad åt Sveriges provincial-läkare -corps, som 
haft att mottaga och granska de afgifne rapporterne och 
som, der dess medlemmar haft tillfälle yttra sig öfver barn¬ 
morskornas verksamhet inom den operativa förlossnings¬ 
konsten och öfver tillförlitligheten af deras uppgifter, nästan 
samstämmigt gjort det på ett för barnmorskorna hedrande 
sätt. Det är väl sant, att äfven hos oss ännu finnes mången 
till och med läkare, som med tviflan, nästan med ogillande, 
ser hvad man med skäl anser såsom en af läkarekonstens 
svåraste grenar, uti händerna på qvinnan, och på qvinnan 
utan högre vetenskaplig bildning, men detta tvifvel, detta 
misstroende hvilar mest på bristande kännedom om resul- 
