884 
Att puerperalfeber uppkommer tillfölje af inflytandet från 
personer, sjuka af erysipelas, är llerestädes ifrån upp- 
gifvet och torde numera vara temligen allmänt erkändt. Att 
puerperalfebern såsom epidemi kan uppkomma inom en för- 
lossningsanstalt, på grund af inflytandet från barnaföderskor, 
sjuka uti andra acuta sjukdomar än erysipelas, har jag haft 
anledning förmoda äfven förr, än jag haft tillfälle iakttaga 
de facta, som utgöra grunden för hvad jag ofvan anfört. 
Jag har nemligen, vid genomgåendet af sjukjournalerna 
för allmänna barnbördshuset i Stockholm, alltifrån denna 
inrättnings början (år 1775), flera gånger funnit, huruledes, 
då en epidemi af puerperalfeber derstädes uppträdt, feber¬ 
sjuka, eiler qvinnor med en zymotisk sjukdom, först äro 
intagna. 
En förlossningsanstalts öfverfyllnad och dåliga hållning 
äro ej ensamt i och för sig, åtminstone ej alltid, tillräckliga 
omständigheter för framkallandet af epidemisk sjukdom der- 
inom. Detta bevisar erfarenheten från allmänna barnbörds¬ 
huset i Stockholm, hvarest under tio års tid (1801—1810) 
dödligheten ej uppgick till 1 procent af antalet förlösta, under 
det dödligheten på sista årtionderna uppgått till mångdubbelt, 
och detta ehuru hela förlossningsanstalten under den om¬ 
nämnde perioden var inrymd uti 5 rum, belägna uti en 
bottenvåning, och antalet förlösta (ända till 600 årligen) var 
större än under de sista årtionderna. Förklaringen af denna 
gåta kan jag endast finna deruti, att under den allmänna 
nöd och under de allmänt gängse epidemiska sjukdomar: 
typhus, dysenteri, rötfeber, fältsjuka m. fl., som förefunnos 
hos befolkningen under förutnämnde period, motståndskraften 
mot förlossningsanstaltens menliga inverkan måste varit större 
hos barnaföderskorna. 
