500 
täckt, jemförd med Mellonis sista resultater, kan man ej 
längre anse det kemiska spektrum såsom något egentligt 
nytt, utan blott såsom en utsträckning af det optiska; eller 
m. a. o. man måste anse ljusintrycket i ögat och den ke¬ 
miska förändringen hos kroppar såsom olika verkningar af 
en och samma stråle. Med ljuset förhåller det sig således 
på samma sätt som med Elektriciteten, der samma ström 
kan utöfva såväl thermiska, som fysiologiska och kemiska 
verkningar. Genom Becquerels nyss nämnda upptäckt blefvo 
visserligen solstrålarnas antal — för att så säga — för¬ 
minskade, men i ersättning erhöll man dock en ny method 
att närmare lära känna deras beskaffenhet. 
Ett djupare studium af Herschels »epipolic rays« eller 
af den af Brewster benämnda »inre dispersionen» hos vissa 
kroppar ledde Stokes till närmare kunskap om naturen hos 
kropparnas fluorescens, och han fann i denna deras egen¬ 
skap ett nytt sätt att varseblifva de mörka banden bland de 
ultravioletta strålarna. 
Slutligen har Helmholtz visat, att dessa strålar kunna, 
så snart allt fremmande ljus omsorgsfullt utestänges, till 
och med direkt ses af ögat. 
För närvarande är det oss således möjligt att såsom 
E. Becquerel låta solstrålen kemiskt inverka på vissa för 
honom känsliga kroppar, eller med Stokes låta honom upp¬ 
väcka nytt ljus af mindre brylbarhet eller slutligen med 
Hel mholtz låta honom direkt inverka på synorganet. Ge¬ 
nom hvilken som helst af dessa 3 methoder kunna vi få en 
närmare kännedom om de mörka bandens läge inom den 
kemiska delen af solspektrum, d. v. s. dessa methoder kunna 
begagnas vid bestämningen af dessa s. k. kemiska strålars 
brytningsindices och våglängder. 
