505 
ligga insnärjda i breda bälten. De värden på våglängderna, 
jag erhållit, låter jag gälla, för hvad de kunna, anseende 
deras relativa värden dock vara temligen noggrannt angifna. 
Det hela kan då tjena såsom en början till en mera spe¬ 
ciel undersökning af ljusspektrum. Jag har nemligen hopp 
om att nu, sedan Upsala Universitets fysiska instrument- 
samling blifvit försedd med dertill nödiga och fullt noggranna 
instrumenter, inom kort få biträda Prof. Ångström vid den 
revision i större skala, som han ämnar företaga i afseende 
på spektra från de mest olika ljuskällor. Dervid skulle då 
ifrågakomma ej blott att på det omsorgsfullaste bestämma 
våglängderna för flertalet af de mörka banden, utan ock att 
grafiskt återgifva deras läge och utseende inom spektra på 
ett sätt, som vid hvarje tillfälle kunde göra identifieringen af 
de mörka banden lika beqväm som noggrann. 
Jag öfvergår nu att visa, på hvad sätt de i nedanstående 
tabell angifna talen erhållits. 
Antag, att den achromatiska linsens och gittrets optiska 
axlar och således äfven centralstrålen från objektivet samman¬ 
falla med förlängningen af den från ljusöppningen kommande 
solstrålens direktionslinea, och lät q> vara vinkeln, som bildas 
mellan denna linea och den genom diffraktion uppkomna 
strålen. Emedan vid fråga om första interferens spektrum 
vinkeln q> är särdeles liten, kunna vi i vår beräkning i stället 
för sinus för samma vinkel begagna hans tangent, hvilken vi 
beteckna med 0. Om då tangenterna för deviationsvinklarne, 
tillhörande 3 bestämda punkter inom spektrum, eller m. a. o. 
om dessa 3 punkters afstånd från centralstrålen betecknas 
med 0j , 0 2 och 0 3 , samt de motsvarande våglängderna 
med X, , l 2 och X å , erhålles omedelbart ur de första form¬ 
lerna för diffraktionsfenomenet 
