510 
Berzelii svarta oxidul antogs ega sammansättningen 
MoO, såsom corresponderande med den kopparröda chlo- 
ruren MoCl. Då emedlertid denna befunnits vara sesqui- 
chlorur Mo 2 Cl 3 måste också oxidulens formel utbytas mot 
Mo 2 0 3 (sesquioxidul). Den svarta reductionsproducten 
af högre oxider medelst zink eller kaliumamalgam måste 
påtagligen vara identisk med den af Mo 2 Cl 3 erhållna, då 
den i sina egenskaper fullkomligt öfverensstämmer dermed. 
Den verkliga oxidulen MoO är ett hittills obekant 
ämne af ganska märkliga egenskaper. Den framställes genom 
sönderdelning af motsvarande gula chlor- eller bromförening 
vid kokning med kaustika alkalier. 
Det svartbruna hydratet löses isynnerhet lätt i väte¬ 
syror. Upphettas lösningen i salpetersyra, utfälles oxiden 
åter med ljust rödbrun färg och är sedan i syresyror olöslig. 
Den löses dock fortfarande, liksom det ursprungliga ämnet, 
ytterst lätt i chlorvätesyra. Lösningen deri grumlas stundom 
vid tillsatts af vatten under afskiljande af ljusbruna glänsande 
kristallfjell eller vid starkare utspädning en amorf brun 
fällning. Om deremot vätskan genast afdunstas till torrhet i 
vattenbad, erhålles till återstod en svart, otydligt kristallinisk 
massa, som lätt löses i vatten. 
Dessa med flera andra ovanliga förhållanden torde be¬ 
rättiga till antagandet, att oxidulen icke endast till sin em¬ 
piriska sammansättning utan äfven till sin inre konstitution 
motsvarar de haloidföreningar, genom hvilkas sönderdelning 
den uppkommit. Liksom MoCl rättast skrifves Mo 3 Cl 2 . Cl, 
skulle alltså oxidulen kunna anses som syreföreningen af en 
liknande radical, hvari chloren utbytts mot syre: 3 MoO 
= Mo 3 0 2 . 0. Vid kokning med salpetersyra kunde denna 
oxid antas öfvergå i en olöslig modification, liksom fallet är 
med motsvarande Mo 3 Cl 2 .0; likaså lösningen i chlorvätesyra 
