513 
Bue liner och Win kle r, som utdrogo färgämnet med 
ether eller alkohol, klagade, att det så att säga försvann 
under händerna. C as selman föreskrifver att utkoka harken 
med ammoniakhaltigt vatten, utfälla lösningen med saltsyra, 
derpå behandla den uttvättade fällningen med alkohol under 
tillsatts af ättiksyrad blyoxid, hvarigenom garfämne m. m. 
skall qvarhållas, hvarefter den filtrerade lösningen försättes 
med vatten till begynnande grumling. Efter flere veckors 
förlopp afskiljes färgämnet och renas genom upprepade om- 
kristalliseringar ur alkohol. Äfven denna method lemnar 
mycket att önska. Föroreningarne aflägsnas med svårighet 
och betydlig förlust kan ej undvikas. 
Jag har funnit att man med fördel kan begagna sig af 
Rhamnoxanthinens egenskap att efterhand frivilligt utkristalli¬ 
sera ur en amoniakalisk lösning. Fällningen med syra ur det 
alkaliska extraetet (jag använde en ytterst svag lösning af 
K C utan uppvärmning) löstes således utan vidare i ammoniak. 
Efter en tids förlopp afskiljes färgämnet med vackert mönje- 
röd färg i fullkomligt tydliga kristaller och som det synes 
till sista spåret, under det de amorfa färgämnena, som ut¬ 
göra den största qvantiteten, fullständigt qvarstadna i lös¬ 
ningen. Efter uttvättning med vatten erhålles Rhamnoxan- 
thinen vid första omkristalliseringen i alkohol fullkom¬ 
ligt ren. 
Då jag före behandlingen med alkalisk vätska utkokade 
barken med rent vatten, erhölls en gul lösning, hvarur med 
syror en gulbrun fällning afskiljdes. Bland andra ämnen 
fanns deri en i ammoniak svårlöslig, i rent tillstånd sanno¬ 
likt färglös kropp, hvars lösning, isynnerhet i svagt al¬ 
kaliskt vatten, utmärker sig genom en ovanligt stark fluore¬ 
scens i rödt (vid genomgående) och grönt (vid reflec- 
teradt ljus). 
33 
